521 
af andra brukas), så finner man först x n_ ^ r = x n .x—ne r , 
e e e’ 
så underkastas denna formel, som antages allmänt gällande, 
/x 
särdeles 
en analvs, hvaraf man finner, att x„ — , 
när e är gjordt = 1 . 
Man finner ock fenligt de allmänna satserne) 
gr-?):- c-?); 
och i allmänhet 
r m rm / n\ m (O — 1 / n-7^~lV 
n -= r • yf), • (~r l ; i, ‘ 
När nu i dessa formler införes 7 , så finner man lätt 
2 r 
deraf 7 2 r 
7 3 r = 3 
7 ( n r) 
• 7 r • 7 r — { : y(—i), 
3r 
7 r • y r — I . 7 r —4 
4 . 7 —f, o. s. v. 
n 
1 2 n —1 
— - . 7r—-..-7r-^ 
- , 
/ n — 
•• r( — —) 
r(—i) ■ r( — 
d. ä. de förnämsta egenskaperna af functionen r, eller 
o _ 1 
integralet J dxLx , och det på en ganska elementär väg. 
Särdeles blir det sednare fallet, om man i stället för nämnda 
00 
analys åtnöjer sig med att sätta r = oo, och x 
<px, då 
man strax får x n — æ x : cp (x— ne). Man kan så sätta 
e 
qp x = E . 7 x och e = 1 . 
Annars hvad analysen af grundformlen angår, så anställes 
n r n — r 
den helst först med eq. fx =■ f\ -j- f\ — r 
n n — r 
genom derivation 1 ) till n, som gifver f x = f'x — r, 
