566 
forandrer sin Figur. Arago’s »Scintillometer« viser rigtignok 
en foranderlig Interferens, men denne maatte ogsaa komme 
tilsyne, naar Stiernerne af nogen anden Grund kom til at 
tilsende os foranderlige Farvestraaler. Det faldt mig ind, at 
Spørgsmaalet vilde kunne afgiøres ved et Phænomen, jeg 
troede at have iagttaget for benved 18 Aar siden. Anbringer 
man et Prisma foran en Kikkerts Objectiv, vil man, ved at 
betragte en Stierne giennem dette Apparat, see et linieformigt 
prismatisk Farvebillede af den. Ere Prismet og Kikkerten 
nu saa gode, at man giennem dem kan see de Fraun- 
hoferske Striber, vil man, som Fraunhofer angav, kunne 
skielne mellem de forskiellige Fixstierners Lys. Funkler 
Stiernen, og Arago’s Theorie er rigtig, maae de Fraun- 
hoferske Linier bestandigt vise sig paa de samme Steder af 
Farvebilledet, men Lysintensiteten i dette vil flytte sig fra 
det ene Sted til det andet; er det derimod uregelmæssig 
Brydning, som er Aarsag til Funklingen, vil det hele Farve¬ 
billede tilligemed Striberne komme til at hoppe op og ned. 
Det var et Phænomen af den først beskrevne Beskaffenhed, 
jeg troede tidligere at have bemærket, og det gialdt altsaa 
om at faae det bekræftet ved en Gientagelse. Jeg fandt 
imidlertid ikke strax, hvad jeg søgte; men i min Søgen 
fandt jeg andre Forhold, som jeg skal tillade mig efter- 
haanden at meddele. 
For det Første var det paafaldende, at medens man i 
Billederne af de klare Fixstierner tydeligt kunde skielne alle 
de prismatiske Farver, var Farveantallet desto mindre, jo 
svagere Stiernen var; ved nogenlunde svage Stierner kunde 
jeg kun skielne Violet, Blaat og Bodt, og ved de svageste 
kun en graaviolet Farve. Længderne af Farvebillederne vare 
omtrent eens ved de klare og svage Stierner. Det viste 
