567 
sig ganske iøinefaldende ved delte Phænomen, at Øiet ved 
aftagende Lysstyrke taber Evnen til at skielne Farverne 
længe førend Lysindtrykket forsvinder, og at de forskiellige 
Farver forsvinde ved forskiellig Lysstyrke. Den Orden, i 
hvilken de forsvinde, lader sig imidlertid ikke ligefrem ud¬ 
lede af Phænomenet, da Lysstyrken er meget ulige i de 
forskiellige Dele af Farvebilledet. 
Med Hensyn til de mørke Striber, jeg ventede at finde 
i Stiernernes Farvebilleder, syntes det i Begyndelsen som 
om Alt skulde gaae efter Ønske, idet jeg i Stiernen i 
Kudsken fandt en bred mørk Linie paa Grændsen af det 
Grønne og Blaa, og ved andre Stierner fandt lignende Stri¬ 
ber. Overalt viste Phænomenet sig overeensstemmende med 
Arago’s Theorie; de mørke Striber vare fuldkomment rolige, 
medens Stiernen funklede stærkt. Min Glæde over det 
smukke Forsøg varede imidlertid ikke ret længe; thi jeg 
bemærkede, at Stiernens Farvebillede viste en mørk Stribe, 
hvorsomhelst jeg betragtede det, undtagen i det Røde. For 
nu at see, horledes dette forholdt sig, holdt jeg Øiet stivt 
rettet langs Kikkertens Axe og dreiede denne lidt, hvorved 
Stiernens Farvebillede kom til at bevæge sig forbi Øiet, og 
det viste sig da, at Afbrydelsen af Farvebilledet blev i Kik¬ 
kertens, altsaa ogsaa iØietsAxe; den var mest iøinefaldende 
i det Violette og Blaae, blev svagere i det Grønne og Gule 
og forsvandt ganske i det Orange og Røde. De mørke 
Striber, jeg havde bemærket ved Stiernernes Farvebilleder, 
hidrørte efter al Sandsynlighed derfra, at Seegruben i Øiet 
(foramen opticum) er mindre modtagelig for Indtryk af de 
mere brydbare Straaler, end dens nærmeste Omgivelser. 
Den Kikkert, jeg havde anvendt, gav altsaa for svagt Lys 
til, at man skulde kunne opdage de Fraunhoferske Striber. 
