601 
flera riktningar är genomskuren. Vid dikningen har man 
nu blott å del ena stället anträffat dem. 
Då der på stället icke förefanns någon tradition om 
denna Hval, och någon aning om skelettets dervaro följakte- 
ligen icke kunnat komma ifråga, såvida man icke vid dik¬ 
ningen uti åkern händelsevis hade påträffat en kota, samt 
öfverlemnat denna såsom ett »Jätteben«, att förvaras i kyr¬ 
kan på Gräsön, och då der å benen icke voro några spår, 
som kunde gifva anledning till den förmodan, att Hvalen af 
menniskor blifvit sönderstyckad, så är det sannolikt, att 
Gräsön, då Hvalen här strandade eller blef uppkastad på 
stranden, åtminstone till stor del, stått under vatten, samt 
varit obebodd. Enligt uppmätningen af de befintliga kotornas 
samt underkäkens längd, och beräkningen af längden af de 
kotor, som saknas, jemförde med de angränsande, som 
funnits, samt med tillägg af brosket mellan kotorna, bör 
sketettet hafva varit omkring 44—45 fot långt. En Hval af 
en sådan längd och af en så stor tjocklek, som den, hvilken 
antydes af de öfver 7 fot långa refbenen, kan svårligen 
hafva flutit i mindre än 6 — 8 fots vatten. Då stället, der 
benen funnos, ligger omkring 12—15 fot öfver hafvets yta, 
bör således hafvet, då denna Hval strandade, hafva stått 
omkring 20 fot högre än nu. Efter Hällströms beräkning 
skulle landet vid Stockholms Skärgård hafva höjt sig 4 fot 
under 100 år; och enligt denna beräkning skulle således 
ungefär 500 år hafva förflutit sedan den här ifrågavarande 
Hvalen strandade på Gräsön. Vid betraktande deraf, att 
ingen tradition derom förefanns, samt att en del af benen 
voro öfvertäckte af ett så tjockt lager af grus och mylla, 
synes det likväl sannolikt, att denna tiderymd är för kort 
tilltagen ; och då ingen med denna öfverensstämmande 
Hvalart synes hafva blifvit anträffad i något af de till Eu- 
