724 
så befinnas cellerna innehålla en myckenhet korniga bild¬ 
ningar, som reagera för qväfve. 
Den här beskrifna transformationen af bastcellerna är 
icke, såsom man nästan på förhand kan antaga, inskränkt 
till nu omtalade art, utan eger rum hos alla de Rhamnus- 
arter, som varit mig tillgängliga (t. ex. R. frangula, tinc- 
torius, infectorius, alpinus och alnifolius). Redo¬ 
görelsen för de mindre afvikelserna i barkens organisation 
hos dessa arter måste jag uppskjuta till ett annat tillfälle, 
och öfvergår derföre till en kort beskrifning af barken hos 
Populus-arterna, hvilka förete en alldeles liknande bast¬ 
bildning. 
Hos alla arter af sl. Po pulus, hvilka jag varit i till¬ 
fälle att i detta afseende undersöka (P. dilatata, nigra, 
alba, canescens och monilifera) har jag iakttagit samma 
transformation af bastet. Barken på rötterna af P. dilatata 
är i synnerhet tjenlig för undersökning af dessa förhållanden, 
emedan bastknippena derstädes äro mycket stora. De förete 
i allmänket samma fysikaliska egenskaper, som bastknippena 
af R. catharticus, men afvika till sin byggnad rätt betyd¬ 
ligt från dessa, flos R. catharticus utvecklas nemligen 
årligen endast en krets af bastknippen, hos P. dilatata 
deremot 2—3; hos den sednare växten utgöres det yttersta 
bastknippet ej af prosenchym, utan af stora rundadt aflånga, 
särdeles tjockväggiga celler, hvilkas membraner bestå af en 
mängd sekundära aflagringar, som äro genombrutna af tapp- 
håls-kanaler (»Porenkanäle«). I likhet med bastcellernas an¬ 
tager äfven dessa cellers membran vid behandling med Jod 
och Svafvelsyra en gul färg. Det är isynnerhet i de yttersta, 
under de första åren utvecklade knippena dessa celler äro 
talrika och stundom alldeles förherskande; i de äldre der¬ 
emot äro prosenchym-cellerna de öfvervägande bestånds- 
