49 
Men der er endnu en mere speciel, om man vil, en 
mere personlig Side i denne Taknemlighed, for hvilken jeg 
ligeledes vil tillade mig ved denne Leilighed at være Tolk. 
Alle de af os — og de ere mange — der have været eller 
ere knyttede, om end ved forskjellige Baand og paa for¬ 
skjellig Maade, til disse nye eller udvidede Læreanstalter 
eller Institutioner, kunne ikke andet end i disse betydelige 
Foretagenders Fremme se offenlige Tillidsvota, givne os 
baade med Hensyn til den Virksomhed, der var vist under 
de ældre og ugunstigere Forhold, og med Hensyn til den 
Virken, matt i Fremtiden ventede af os i og med de nye 
Anstalter og Apparater — en Tillidsudtalelse, vi skatte saa 
meget høiere og ere saa meget mere taknemlige for, som 
vi i den af Kongen, Regjeringen og Nationen os viste Til¬ 
lid føle Grundpillen for vor og disse Anstalters Virken. 
Ogsaa for denne bringe vi vor Tak! 
Jeg vender nu Blikket til en anden Side; ogsaa der 
er der en noget mørk Baggrund, men vi haabe, at Lys vil 
bryde frem over den. 
Naar vi, mine Herrer! efter de vedtagne Mellemrum af 
Aar imellem vore Møder, atter ere komne sammen paa ny, 
have vi stedse havt vemodigen at mindes Tabet af Kræf¬ 
ter, der havde arbeidet ved Siden af os og ofte havde gaaet i 
Spidsen for os. I en saadan vemodsfuld Stemning sætter 
ogsaa Mindet om vort sidste Møde i Christiania os. I disse 
fem Aar ere i Brødrerigerne flere af vore Kolleger bievne 
bortkaldte, iblandt disse Zoologen, Prof. M. Sars, forhen¬ 
værende Livlæge Magnus Retzius, Geologen Er dm an n, 
Fysikeren Christie, Universitetsstipendiat A. Boeck, m. 
fl. Særlig føleligt, ikke blot for Norge og Norden, men 
for Videnskaben i det Hele, var Tabet af den navnkundige 
Professor Michael Sars, den Zoolog, der mere end no- 
4 
