61 
ten følger parallel med dette store Huls Vægge. Begyn¬ 
dende Huledannelser ses flere Steder. Bjerget løsner efter 
disse og andre Horisontal-Sprækker. Men Kraften, som 
skulde kunne have borttransporteret denne store Masse Sten, 
kan neppe tænkes en anden end Havet i høiere Stand, 
virkende, siger Mohn, med voldsom Strøm under Flod og 
Ebbe. 
Til samme Tid, da Havet indgrov Strandlinien ved 
Trondhjem, og da Elvene nedslæbte Sand til de høie Ter¬ 
rasser ved Trondhjem, hulede og slæbte Strømmen maaske 
her under en dvælende Havstand. Derefter kom et Ryk i 
Bevægelsen. Nye Strandlinier, nye Terrasser komme længer 
nede, ogsaa nye Huler, ved hvilke vi dog ikke kunne opholde os. 
Det Maal for et Afsnit af den geologiske Tid, som 
man saaledes har søgt — og som vi ikke driste os til at 
betegne anderledes end med kun en Brøkdel af hine 24,000 
Aar — rækker op til Istiden, thi den høieste Havstand til¬ 
hørte det kolde Hav. Indlandsisen laa endnu over Landets 
Ryg. Afsmeltningen begyndte allerede, medens samme 
Niveau stod paa, derom vidne alle dehøit liggende Terrasser 
af Flomsand, som i saa forbausende Grad korrespondere i 
det sydlige Norge. Trinvis er denne Bevægelse foregaaet, 
med maaske svagere og svagere Stød indtil nu. Nogle af 
de lavere sidste Trin ere særlig mærkede ved Pimpsten, 
som Havet har skyllet op under hin høiere Stand. Vi 
savne ikke ganske Exempler paa saadan stødvis Bevægelse. 
Ingen kan her undgaa at erindre Chili’s Kyst, som giver 
os Analoga i de bekjendte Niveauforandringer efter Jord¬ 
stødene i 1822, 1835, 1837. 
Men lader os se, hvad Andre have læst om Tiden af 
andre Tidmaalere! 
Her ligge de mægtige Deltadannelser for os, af alle 
først og fremmest Nilens og Missisippis. Disse danne tilsyne¬ 
ladende Modsætninger. Medens Nilens Delta gjennem de 
historiske Aartusinder synes os for første Betragtning for¬ 
holdsvis uforandret, viser Missisippideltaet en ri vende Frem- 
