83 
Katkete. Parallel med den sidste i YNV gaaende Linie 
træffes ogsaa de fleste Dalstrøg i Partiets sydlige og 
større Del saavel som mange af de saakaldte „Udfald 44 (el¬ 
ler „Fald 44 ) mellem Klinterne. Kridtmassen har i hele 
dette Terræn en Høide af 200—450 Fod over Havets 
Overflade*). 
De her omtalte Leiringsforhold vilde dog langtfra være 
tilstrækkelige til deraf at drage Slutninger om Aarsagen til 
Hævningsfænomenerne i Møens Klint, livis der ikke tillige 
var et andet Moment, der kommer os til Hjælp baade ved 
Bestemmelsen af Tiden, da Forstyrrelsen skete, og Aarsa¬ 
gen til den bevægende Kraft, nemlig de i det Møenske 
Skrivekridt paa mangfoldige Steder indleirede 
Ler masser, der ligeledes efter Stormfloden fremvise langt 
tydeligere Leiringsforhold end tidligere. De have altid 
vakt Geognosternes Opmærksomhed, og baade Forchham¬ 
mer og Lyell paaviste allerede i 1835 det Mærkelige i, 
at en ældre Dannelse, Skrivekridt, her hviler paa en yngre 
Formation. Senere har Puggaard beskjæftiget sig der¬ 
med i større Detail**), og hans Undersøgelser ere optagne 
iLyell’s i 1863 udkomne Værk: „Antiquity of Man 44 ***). 
Disse tre Geologer ere alle komne til samme Resultat, at 
Forstyrrelserne i Møens Klint ere foregaaede 
efter Lerlagets Afsætning, eller i en efter geologisk 
Maalestok overordentlig sildig Tid. Derom kan der heller 
ikke reises den ringeste Tvivl, men et andet Spørgsmaal er, 
hvorvidt den af dem givne Tydning af Fænomenet, at dette 
nemlig skyldes Hævninger fra neden af, er holdbar. 
For at kunne godtgjøre Betydningen af disse i Krid¬ 
tet indesluttede Lermasser, er det nødvendigt i Korthed at 
omtale den Lerart, der danner en væsentlig Bestanddel af 
*) Smign. Puggaards Møens Geol., Pl. B. 
**) Puggaard. S. 102—118, 
***) S. 343-347. 
6 * 
