100 
kan ses paa Granitblokkene, der tage til baade i Henseende 
til Størrelse og Antal. Ogsaa de cambriske Sandstene og 
sibiriske Stenarter (især Kalkstenene) følge nogenlunde 
Skridt med de krystallinske Bjergarter, og den Is, der hid¬ 
førte alle disse Blokke, maa have havt dertil svarende Di¬ 
mensioner, saa at derved foraarsagedes ikke ubetydelige 
lokale Forstyrrelser af Kridtbunden, ved at 
Isen skurede hen over den og indblandede en Mængde 
af dennes Bestanddele (Flint og Kridt) i det øvrige Ma¬ 
teriale, den førte med sig. Den større Mængde Sand, 
der findes heri (Smig. S. 89) fremfor i det silurike Ler, 
er en Følge af Isens voksende mekaniske Kraft, hvorved 
Granit-, Gneis- og Sandstensblokkene, efter at være løs¬ 
revne fra deres oprindelige Leiested, bleve skurede mod 
Klippegrunden saavel som mod hinanden indbyrdes. 
Tilvæksten i den bevægende Krafts Intensitet maa 
være sket successiv; thi Overgangen mellem Lermasserne 
d og e er i Reglen umærkelig, og det er undtagelsesvis, 
at den er saa skarpt begrændset som i Partiet I (Fig. 4). 
Afleiringen af det her nævnte Rullestensler, hvormed de 
i Skrivekridtet indespærrede glaciale Dannelser afsluttes, 
er naturligvis fortsat paa andre Steder, hvor Isstrømmen mere 
uhindret kunde fortsætte denne Virksomhed. 
4) Hævningsfænomenerne i Møens Klint. 
Af „Indlandsisens 14 tiltagende Tykkelse fulgte en større 
og større Udbredelse af samme. Østersøen maatte derved 
efterhaanden fyldes først med omflydende, senere mod sam¬ 
menskruet, og tilsidst med fast Is, der under Fremrykningen 
bestandig strakte sine Virkninger længere bort fra Central¬ 
punkterne for dens Dannelse. Hvad en Flodseng er for 
Vandmasser, der sættes i Bevægelse ved Tyngdekraften, 
har Østersøen været for den Del af Isstrømmen, der fra 
Sverig og Finland søgte et Afløb herigjennem. Bornholm 
var paa Grund af Beliggenheden særlig udsat for dens An¬ 
greb, som ogsaa øens Nordostkyst bærer talrige Vid- 
