104 
Kridtoverflade, og havde man Grund til at vente, at Krid¬ 
tets Indhold af Forsteninger er forskjelligt i forskjellige 
Dybder, vilde man ogsaa være berettiget til at tinde det 
bekræftet ved nærmere Undersøgelse af disse Kridtmassers 
øvre og nedre Partier. 
Medens det er de nordlige Rande, der i „Lille Talers" 
Parti ere pressede i Veiret i nordlig og nordvestlig Retning 
henimod „Slotsgavlene", indtager derimod den tilsvarende 
Rand i Forchhammers Pynt det laveste Punkt, og det er her 
Sydranden, der er løftet af de i Dronningestolen sammen¬ 
skruede Kridtpartier, hvorfra den kun er adskilt ved det 
mellemliggende Lerparti (Fig. 2). Den uregelmæssige Un¬ 
derflade af den hævede, næsten paa Kant stillede Kridt¬ 
masso samt de stærkt bøiede Flintlag (f) viser, hvor voldsomme 
Forskydninger og Tryk Kridtet her har været udsat for 
under og efter Løsbrydningen Ira Kridtbunden, og det dan¬ 
ner en slaaende Modsætning til de mere regelmæssige Flint¬ 
lag, parallele med den oprindelige Kridtoverflade (a) under 
Lerlagene, hvilket nøiagtig gjengives paa samme Maade i 
Talerens Parti (ved f og a'). 
Interessante og hermed overensstemmende Forhold fore¬ 
komme i de sydligste Klinter (Fig 1), hvor Jættebrink 
og Hundevængeklint ere to lignende opskudte „Kridt¬ 
flager", der begge hvile paa Ler (d') ligesom i de foran 
nævnte Partier, kun er Heldningsvinklen betydelig mindre 
ved Jættebrinken end ved alle de andre. Det er sand¬ 
synligt, at Lille Steilebjerg o. fl. a. have samme Leirings- 
forhold, men nedskredne Masser forhindre for nærværende 
Tid enhver nøiere Undersøgelse. I disse Klinter har den 
hævede Kridtmasse en Mægtighed af i det høieste 200 Fod, 
og da man, saa vidt jeg véd, intetsteds i hele Klinten kan 
paavise en sammenhængende Kridtmasse med større, men 
mange med mindre Mægtighed, fristes man let til deraf at 
gjøre en maaske for dristig Slutning, nemlig at den Dybde, 
hvortil Isens Indvirkning paa Kridtgrunden har 
strakt sig, ikke har overskredet 200 Fod. Hermed stemmer 
