117 
denna oroliga slätt, jorden rundt, endast här och der af- 
bruten af skär, öar och fastland. 
Med blicken oafvändt fästad på detta likformiga, 
ödsliga plan, ligger i sanning den tanke helt nära, att 
djupet ej kan förete en rikare omvexling. Det, som vi 
utaf hafvets innevånare äro vana att se, såsom döda fiskar 
eller på stranden uppkastade tångstånd, är ej eller hvad 
man kallar hänförande. Ögats klarhet är väl ej hos den 
liflösa fisken utplånad med döden. Han tycks i så fall fast 
mer .ännu ha lif. Men hans färger förändras hastigt. Ja, 
de slappade, fälda fenorna, med tillhjelp af hvilka han så 
sirligt rörde sig, det lika som en liflös, oformlig massa på 
stranden liggande tångståndet, lemna oss knappast en dunkel 
aning om hvad allt detta varit, innan det lösrycktes från 
sitt rätta element, från hafvets sköte. 
Men äfven såsom lefvande, äro vattnets innevånare i 
allmänhet ej bygda så, att de kunna presentera sig i sin 
fulla fägring, då de försättas i ett för dem främmande 
element eller i luften. Luftens eller som man säger mar¬ 
kens innevånare, såsom fjärilar och rosor, foglar och liljor 
äro nästan oigenkänliga i ett vått tillstånd. 
Tag plats en solklar, stilla dag i en julle invid stran¬ 
den och skåda neråt så långt din blick kan tränga. Eedan 
då skall du få en aning om hvad hafvet hyser utaf både 
djur och växter. En mångfald utaf former finner du redan 
der, om än ej en färgvexling så rik som den, hvarmed det 
torra landet prunkar. I detta hänseende är enformigheten 
i hög grad utpräglad, men härtill skola vi måhända finna 
en naturlig orsak, då vi i tanken rätt snart komma att 
företaga en vandring genom hafvets olika regioner. 
Hvad vi här se, är emellertid en serie af både växt- 
och djurformer, hvilka man efter regeln fåfängt skall efter- 
forska i våra färska vattendrag, med undantag af sådana 
former, såsom ålen och blanklaxen, hvilka underbart nog 
tillbringa en del af sitt lif i hafvet och en annan i våra 
floder och insjöar. På dessa fiskar, likasom på några andra 
