127 
ligt uppträdande fenomenet har ock likhet med vintergatan. 
Hvilketdera är det, som så midt i natten sänder sitt 
glittrande skimmer hit ner på djupet? Men nej, det var 
intetdera. En seglare var det, som fårade oceanen der- 
uppe och på så sätt genom sin närvaro spred oro och fasa 
bland denna otaliga mängd af mikroskopiska krabb- och 
andra smådjur, hvilka vid tilfället allmännare än vanligt 
läto denna mareld glimma, som seglaren så väl känner 
till, änskönt orsaken till densamma vanligtvis för honom 
är obekant. 
Än en och annan timma. Dagen inbryter. Yi fort¬ 
sätta vår vandring, och skåda snart der borta i fjerran 
likasom en mur af det hvitaste marmor, hvilken reser sig 
till flera fots höjd öfver den jemna slätten, öfver det sam¬ 
metslena slammet. Ännu något närmare, och den visar sig som 
ett mognadt sädesfält. Ett steg till, och så stå vi invid 
likasom en skog af dessa makalösa koraller, som man kän¬ 
ner under namnet Funiculina quadrangularis. 
Manshögt reser sig den ena florettlika stammen bredvid 
den andra och uppbär på sin mjuka yta hundratals stjern- 
lika, såsom stammen snöhvita djur, hvilka med sina strål- 
likt utbredda armar bjuda till att omfamna de fria väsen, 
som röra sig midt ibland dem. 
Här och der, rundt omkring samt ofta i täta samlin¬ 
gar, stå likasom röda, halffot höga fjädrar. Stjernlika djur 
af en ljusare färg bo uti hylsor utmed kanten af det ut¬ 
spärrade fanet. Dessa äro förvandter till de förut nämnda. 
Det är vår vanliga art utaf det praktfulla slägtet Penna- 
tula. 
Här har koljan sitt hem. I spridda flockar går hon 
här nere invid sjelfva bottnen. *Med den lilla, känsliga 
tråd, som nedhänger från hennes haka, varsnar hon så lätt 
det, som rör sig på och i sjelfva bottensatsen. Ofiurer och 
musslor, filineer och mindre krabbdjur äfvensom flerfal- 
diga slag utaf de många maskar, som här bygga och bo, 
falla som offer för denna välbekanta fisk. 
