ner då genast, att detta är något för henne. Och med 
den träffade armen förer hon köttbiten till sin mun. Till 
en sådan grad är känseln hos henne utbildad. Ögon har 
hon inga. 
Kvarterslånga holoturier framtrefva sig här med till- 
hjelp af sina talrika, trådlika fotter. De likna gurkan till 
form. Munnen är omgifven af en krans utaf prydligt for¬ 
made strålar. 
Här och der stå sköna grupper af den korallröda gor- 
gonian, liknande småbuskar. Uti kvistarnas knölar fram- 
tittar det stjernlika djuret, som sjelf åt sig inredt ett så¬ 
dant hem. Det fångar och närer sig af dessa mikrosko¬ 
piska varelser, som i liflig dans tumla om i vattnet. 
Der se vi en samling af dessa kvartershöga, gul- och 
rödbandade likasom af fjädrar sammansatta alektonider. 
Ett stycke derifrån ha vi en hel rabatt af dessa i rödt och 
hvitt strålande sabeller, som solfjäderlikt men i skålform 
utbreda sina till likasom blomkalkar ordnade gälar. 
Är detta då icke blommor och återigen blommor, så 
långt som ögat når? Nej, och återigen nej. Hafvet har 
ingen blomsterverld. Men talrika djurformer täfla både i 
färgskiftning och bygnad med snart sagdt allt hvad du fin¬ 
ner deruppe på det torra. Och, det är ej härmed nog. 
Kalkarna härnere kunna röra sig. Berör blott en sådan. 
Aktinian förändrar sig ögonblickligt till något, som till ut¬ 
seende liknar ett äpple. Sabellan, som är en mask, drager 
sig blixtsnabbt in uti det kvarterslånga likasom svarfvade 
rör, hvilket hon sjelf danat, och livars elastiska mynning 
dervid sluter sig. Hon prunkar här såsom en fjäderpalm 
i smått; men se, nu faller både hon och månget annat vid 
klippan fastgrodt djur för den ända till fyra fot långa haf- 
katten, Anar kickas lupus, en fisk af taggfeningarnas 
grupp, med tänder som vargens, men tätare stälda än hos 
denna. Han skonar lika litet musslan och masken som 
det skönaste stråldjuret. Han, likasom den i blomster till 
knäna vadande hjorten på ängen, skall ju ock lefva. 
