133 
Skåda vi bakom oss, vi se då likasom dukater kring¬ 
strödda på slammet och på sanden. Det är dock endast 
amfitritens paléer, kammar med glans och färg, likt gull, 
som så lysa. Han döljer sig för öfrigt så godt han kan i 
sitt nästan cylindriska hus, som han uppbygt af de finaste 
sandkorn. Han är ju blott en tumslång mask och intet 
annat än en sådan. Skönhetssinne måste han väl ändå ha; 
ty den ena arten bygger uteslutande af lika stora korn. 
Den andra insätter här och der ett stenblock af nära ett 
senapskorns storlek. En annan uppsöker derjemte små 
snäckor och inmurar sådana i den trinda husväggen. 
En nästan råttlik figur, skiftande i regnbågens färger, 
rör sig derborta på den dyiga bottnen. Det är ock en¬ 
dast en mask. Väldiga, styfva taggar utstå från den nära 
fyra tum långa kroppens sidor. Med dessa vapen försva¬ 
rar han sig, likasom igelkotten, så godt han förmår, då en 
fiende, till exempel torsken, kommer honom fur när. Ett 
bräm utaf tumslånga, silkeslena hår pöser på hvardera sidan af 
kroppen. Det är dessa hår, som i färgspel och glans täfla 
med honingsfogelns strålande fjädrar. Ja, regnbågens färg¬ 
spel har måhända ej något djur i så högt och rikt mått 
uppbevarat som denna, oändligt sköna Aphrodita. 
Än längre bort, och der ha vi ett af dessa blodiga 
uppträden, hvilka i och för sig hemska att skåda, likväl äro 
ett af naturens medel att allt mer uppgå i fullkomligare 
former, att förfullkomliga sina verk. Det är nemligen en flock 
af den lilla, vanliga pigghajen, som varit nog lycklig att 
träffa på ett större följe af värnlösa koljor. Än är det den, 
som står närmast till hands, som gripes och bokstafligen 
sönderklippes bit för bit. Oftast är det likväl den sva¬ 
gare, som får tillsläppa sitt lif för att stilla den rofgiriges 
hunger. Och midt under detta tumult skyler en bläckfisk, 
Loligo For be si i, sig uti en af honom sjelf danad, 
mörk sky, för att undgå den fiende, som från en annan 
sida hotar honom. 
Men vi vända vår blick ifrån denna vilda scen, för 
