137 
som, skön som hon är och full af lif, på samma gång 
företer en jagt och en strid, som ingalunda stå tillbaka för 
det, som vi lätt och dagligen kunna blifva vittne till i 
skog och mark. 
Men, hvad var det derborta, som med ens bildade 
en svarthvit-brokig strimma, hvilken hastigt från ofvan 
sköt ner mot den der dalgången med dess jemna sand¬ 
botten? Nu är det stilla. Ah, äfven här ha vi foglar. 
Det är en ejder, som från detta djup hemtar något af sitt 
foder, eller musslor såsom nuculaceer och dylika, som så 
talrikt böka uti denna på detta ställe rödaktiga sand, på 
hvilken den nållika snäckan, Chemnitzia fulvocincta, 
färgad såsom sjelfva den mark på hvilken hon vistas, så 
lugnt framskrider. Här söker ock den rödbrun-brokiga 
musslan, Cardium norvegicum, sitt lifs uppehälle. 
Här är torsken röd såsom grundtonen af det hela. 
Här går han likasom Labrus dispar på bete i denna 
sköna verld, uti hvilken den sidstnämnda, fotlånga fisken 
måhända har mer lysande färger än allt det öfriga. Hanen, 
blåstrålen, prålar ' i orange och den renaste ultramarin; 
honan, rödnäbban, i det skäraste rosenrödt. 
Med det ofvan om liggande, olivgröna bältet af lami- 
narier och fukaceer antager djurverlden en annan karakter 
i sin helhet. Ty fastän vi äfven der anträffa åtskilliga 
former utaf dem, som voro tillfinnandes uti de ängder, hvilka 
vi nyss lemnat, så se vi dock mången, som här har sitt 
rätta hem och derför med skäl kan sägas vara karakteristisk 
för detta bälte. Sålunda dväljes ostran härstädes. Dnder 
sin tidigaste ungdom fritt kringsimmande, är hon som ut¬ 
bildad fängslad vid klippan, hvarifrån hon bjuder verlden 
och allt folk på sig sjelf och på myriader utaf ostronungar, 
som, liknande en tät sky, svinga sig ut ifrån dessa natur¬ 
liga parker för att hålla arten vid magt, eller att nära en 
stor del af den verld, som omgifver dem. 
Här möta vi hummern, som gravitetisk såsom krusta- 
ceernas elefant ställer sin gång inom en ängd, hvilken på- 
