139 
smörbulten eller, som allmogen kallar honom, röbuken, 
Gobius Ruthensp arrii, med flera, på hvilka testen, 
Ur i a g r y 11 e, under simdykning anställer en förödande jagt. 
Men, öfverst vid strandbrädden, ‘ på den till utseendet 
kala klippan, bland konferver och oscillatorier, sitter Pa- 
tella vulgata och Purpura lapillus samt ett tätt 
bräm utaf yngel af den violetblå Mytilus edulis, och 
Balanus balanoides, bland hvars smygvrår talrika 
planarier och mikroskopiska krustaceer gömma sig. Ja, 
till och med en och annan fot öfver vattenbrynet, ha flera 
arter utaf litorinernas slägte uppklättrat och i täta skaror 
satt sig i ro på den torra berghällen. 
Men, hade vi från den nedra randen af laminariernas 
region styrt vår kosa åt ett annat håll, vi skulle då hafva 
inkommit på en sandslätt med stor utsträckning, ända upp 
till det torra landet. En sandslätt mer eller mindre be¬ 
vuxen af en kärlväxt, med den mer än famnslånga, band¬ 
lika och ljusgröna Zostera marina, samt här och der 
med den trådlika sutaren, Chorda filum. 
Äfven ett sådant fält företer egendomligheter, väl värda 
att påakta, till exempel denna fläck, på hvilken vi nu be¬ 
finna oss, med sin ljunglika vegetation, hufvadsakligast be¬ 
stående af denna kalkhårda, violetta Corallina offici- 
nalis. Här har en utaf de, som man säger, lägsta formerna 
bland ryggradsdjuren sitt hem. Här, i och på denna af 
idel skalfragmenter bestående, lätta sand, bor denna säll¬ 
samma fisk, den ett par tum långa, lancettlika och glasklara 
Branchiostoma lanceolatum. Men han likasom så 
mycket annat utgör ännu alltjemt ett särdeles vigtigt före¬ 
mål för forskarens undersökningar. Här finna vi ock en 
stor mängd af sirligt formade snäckor, musslor med mera. 
Under vägen dit bort till den der vasslika zostera- 
skogen, möta vi flockar utaf dessa egendomliga flundror, 
som, uppskrämda från sitt lugna läge på sandbottnen, hvars 
färg de oftast ha, i snörräta linier likasom fladdrande bort- 
skynda och slutligen borra sig ner i sanden eller under till- 
