142 
lilla klumpen är ett troligen helt nyss hitkastadt hufvud 
af en pigghaj, invid och på hvilket en flock af den tums¬ 
långa snäckan, Nas sa reticulata, samlats för att hålla 
sin måltid. Det är dessa, små blötdjur, som stjernlikt un¬ 
der sin gång hafva fårat sanden. Åtskilliga andra af samma 
art äro på väg till samma mål, mot hvilket likaledes de 
framskrida i räta linier. Hvilket särskilt sinne, som leder 
dem hit, derpå tilltror ej jag mig att kunna svara. Men 
i hög grad utbildadt måste det vara. 
Omkring liknande lemningar utaf döda fiskar eller an¬ 
dra djurformer, dem hafvet uppkastar, samla sig an¬ 
dra arter tilhörande strandbräddens sundhetspolis. Sålunda 
se vi en skara utaf den här uppe violettblå sjöstjernan, 
Asterias rubens, sysselsatt med att fråssa utaf en af ål¬ 
der dödad ål. Och på ett annat ställe finna vi en hel 
trupp utaf strandkrabban, Carcinus mænas, i färd med 
att bortsläpa och till sista köttbiten förtära en mängd af 
småfisk, som efter en vaddragning blifvit liggande död på 
bottnen utmed sjelfva strandbrädden. 
Helt nära intill men vid sidan af den plats på hvilken 
vadkastet hade egt rum, varsna vi den grönaktiga honan 
utaf tångsnipan, Spinachia Linnéi, ifrigt sysselsatt att 
med tillhjelp af munnen sammanforsla döda växtdelar af 
Z os t era eller dylikt och lägga dem i hög uti en håla i 
sanden. Tidtals borrar hon sig in uti denna hög och vri¬ 
der sig dervid rundt, men utkommer genast på den andra 
sidan. Hon kammar dervid detta sitt bygnadsmaterial med 
de fria, styfva och hvassa fenstrålarna på ryggen, men in¬ 
smörjer det på samma gång med det slem, med ett binde¬ 
medel, som hon sjelf afsöndrar, hvarigenom ett spänstigt 
rör slutligen uppkommmer, uti hvilket hon äntligen lägger 
sina ägg. Den mer i blåaktigt dragande hanen simmar pä 
vakt rundt omkring, på en eller annan fots afstånd. Fien¬ 
der till den lagda rommen såsom räkor oeh strandkrabbor 
nalkas ofta, men bortvisas ständigt utaf den modiga hanen 
genom utdelande af väldiga stötar. Men, nalkas en annan 
