154 
Tydeligst vise Uranus og Neptun disse Undersøgelsers 
særdeles store Vanskelighed. Thi hvad der om disse Planet- 
spektra’s aldeles afvigende Beskaffenhed endnu idelig gjen- 
tages endog i de nyeste og bedste Lærebøger (saaledes 
skulde den gule Region aldeles savnes i Uranuslyset) vides 
nu at være total urigtigt. — Der er imidlertid noget, der 
spektroskopisk tyder paa, at Uranus og rimeligvis ogsaa 
Neptun endnu ere selvlysende. Saaledes er det f. Ex. 
hidtil ikke lykkedes, i Uranuslyset at gjenfinde den ellers 
overalt i Naturen uundgaaelige.Natriumlinie. Til den samme 
Slutning var man allerede tidligere kommen ad fotometrisk 
Vei; vi kjende nemlig paa Jorden ikke et eneste Stof, der 
reflekterer Lyset saa fuldkomment, som Uranus’ Overflade. 
Jeg har med Flid ikke omtalt Fixstjernernes mangfoldige 
og forskjelligartede Spektra; agter heller ikke ved denne 
Ledighed at bringe visse nebulose Stjerners aldeles vid¬ 
underlige Gasspektra paa Omtale. Men der gives i selve 
Solsystemet, som noksom bekjendt, utallige andre Legemer. 
Kometerne og Meteorsværmene høre til en anden Tingenes 
Orden. — Vel ere vi efterhaanden bievne vante til, at be¬ 
tragte dem som EVemmede i Solsystemet, som om de ikke 
hørte til Systemets Urindvaanere; men med Sikkerhed skal 
dog Ingen kunne sige, om dette er med Ret eller Uret. 
Maaske ere de ogsaa kun Biprodukter af den ovenfor skil¬ 
drede Smeltningsproces. I alt Fald er det sikkert og lige saa 
almindeligt bekjendt, at enkelte Kometers Historie og Ophold 
i den samme, væsentlig uforandrede Bane, kan forfølges over 
2,000 Aar tilbage i Tiden, medens vi hos andre Kometer kunne 
paavise den Dag, beregne det undertiden endog nære Tids¬ 
punkt, da de enten ere komne ind i deres nuværende Løbe¬ 
bane, eller da deres nuværende Bevægelse vil blive ganske 
væsentlig modificeret. Indtil 1860 omtrent, og især da i 
de umiddelbart foregaaende Aartier, havde saa godt som al 
Forskning i Kometastronomien indskrænket sig til Bevægel- 
