185 
mig icke sakna skäl att här i största korthet vidröra några 
hithörande omständigheter. 
Vid detta möte har en fråga diskuterats, hvilken äfven 
uti ifrågavarande hänseende icke saknar vigt och betydelse, 
nemligen frågan om att dränera och bereda aflopp för de 
platser i städerna der boningshus skola uppföras. Det är 
nemligen gifvet, att de bostäder, som uppföras på en alldeles 
icke eller endast ofullständigt torrlagd grund, blifva i mer 
eller mindre grad osunda, och detta verkar naturligtvis 
menligast på organismen hos dem bland bostadens invånare, 
hvilka derför äro mest känsliga, det vill säga de späda 
barnen. Jag tror det derföre vara anledning att fästa 
uppmärksomheten på den stora vigten af att sådana dränerin¬ 
gar befordras, hvarigenom bostäderna kunna blifva bättre 
och sundare. 
Bostädernas beskaffenhet uti berörde afseende är dock 
tyvärr icke den enda vigtiga faktorn, som bidrager till de 
späda barnens förtidiga bortgång. Äfven sjelfva föräldra¬ 
kärleken framträder stundom i en så förvänd och otjenlig 
form, att densamma, i stället för att skydda ocli bevara, 
snarare utsätter barnens helsa och lif för betänkliga vådor. 
Sålunda har man väl i de flesta boningar — åtminstone 
i dem som bebos af hvad man kallar välbergadt folk — 
ett rum särskildt afsedt för de späda barnen, men oftast 
utväljes till denna såkallade barnkammare ett afsides 
beläget, såvidt möjligt dragfritt rum för att barnen der 
skola få vara, som man säger, i fred. Men dessa ofta små, 
dragfria rum kunna icke erbjuda den rika tillgång på luft 
och ljus, som de späda barnen behöfva i ännu högre grad 
än den fullvuxna menniskan. Vi böra således se till att, i 
stället för att taga det mest undanliggande rummet, vi må 
taga det bästa, ljusaste og mest luftiga til barnkammare, 
ocb att, om vi hafva många rum i våra boningar, vi må 
öppna dem alla för barnen; ty blott på sådant sätt kunna 
vi, isynnerhet om vintertiden, då vi genom dubbla fönster 
och alla slags försigtighetsmått söka stänga den friska 
