212 
et Tandhjul g, der griber i den paa den faste Kulisse li 
forskydelige Tandstang i, der forneden i Blyanthylsteret j 
bærer en Blyantspids 1, som glider let hen over det ved 
Urværket m over Skrivevaltserne n, ni og n -2 fremførte 
Papii- ø. Dette er linieret paa langs i Overensstemmelse 
med de ved det oven omtalte Forsøg fundne Udslag af e 
for de forskjellige Regnhøider, og paatvers efter Tiden i 
Overensstemmelse med den Hastighed, hvormed Urværket 
fører det frem. Veiningskarrets Delingsstreger tillade naar- 
somhelst at foretage en direkte Aflæsning og derigjennem 
at kontrollere Noteringens Nøiagtighed. I sin her beskrevne 
simple Form er Apparatet tilstrækkeligt for vore klimatiske 
Forhold, hvorimod det paa andre Steder, der ere udsatte 
for særdeles stærke Regnfald, maa afændres noget, for at 
kunne modtage endog betydelig større Vandmasser. — Den 
engelske selvnoterende Regnmaaler bevirker paa en særdeles 
snild Maade (ved Hjælp af en intermitterende Hævert), at 
Veiningskarret udtømmes, hver Gang det er blevet fyldt. 
Denne Fremgangsmaade aabner en Mulighed for, at For¬ 
dampningen af det i Veiningskarret indeholdte Vand kan 
frembringe en Unøiagtighed i Noteringen. Det har derfor 
forekommet os ønskeligere at lade Noteringen af hvert 
enkelt Regnfald begynde fra Nulpunktet, og altsaa at lade 
Veiningskarret udtømme sig selv, hver Gang Vandmassen 
hører op at stige, eller korrektere, saasnart en Fordampning- 
bringer Veiningskarret til atter at stige. Dette er opnaaet 
ved at forsyne Karrets Bund med en Ventil o, der kan 
aabnes af den lodrette, langs Karrets Væg forskydelig be¬ 
fæstede Tandstang p, saa snart den synker. Tandstangen, 
der er skraat udtandet, griber nemlig ind i den faststaaende 
Fjeder q, der tillader den at passere ned efter, saa længe 
det skal være, men hindrer den i at passere op efter. 
Forringes altsaa Vandets og dermed Veiningskarrets Vægt, 
tvinger Fjederen q Tandstangen p til at blive staaende, 
medens Karret a stiger. Herved aabnes Ventilen o, og 
Karret løber tomt. 
