222 
men efter omsublimeringar erhölls ZrCl 4 tillbaka, som var 
fri från wolfram. 
Då zirkonklorid sublimeras i en torr ström vätesvafla, 
så uppstår en brun svafvelförening af zirkonium , hvilken 
icke håller klor och icke sönderdelas af vatten eller vid 
förvaring i torr luft. Vid uppvärmning i atmosferiska luf¬ 
ten förbrinner denna förening till SO 2 och ZrO 2 . Af kungs¬ 
vatten eller salpetersyra angripes den lifligt, isynnerhet vid 
uppvärming. Jag har ännu icke erhållit föreningen h.o.h. 
fri från Z r O 2 , emedan ett ringa spår i vätesvaffan inblandad 
luft vid beredningen inverkar oxiderande. Denna förening 
angreps synbarligen icke af torr klorgas vid vanlig tem¬ 
peratur , men vid uppvärming bortgick klorsvafvel och Z r Cl 4 
sublimerade öfver, som icke mera innehöll något svaf- 
vel, då den vid dekomponering med vatten icke utvecklade 
H 2 S och efter dekomponering med salpetersyra icke gaf 
reaktion för svafvelsyra. 
I förhoppning att zirkoniums oxidsalter skulle förete 
flera och bättre utpräglade föreningor än klorföreningarne, 
vände jag mig till dessa. Då Ammoniak sättes till en 
lösning af ZrO 2 i klorvätesyra uppstår en fällning af hvitt 
voluminöst zirkoniumhydrat. Fälldt vid vanlig eller högre 
temperatur och uttvättadt med kallt eller varmt vatten, 
visar det vid 100° torkade hydratet sammansättningen ZrO 2 
H 2 0. Fälldt ur svafvelsur lösning är hydratet svafvel- 
syrehaltigt, men genom ihållande kokning med ammoniak 
aflägsnas syran fullständigt. Det vid 100° torkade hydratet 
löses af klorvätessyra med lätthet. 
Det ur klorvätesur lösning i köld föllda och med kallt 
vatten uttvättade hydratet visade efter torkning öfver svaf¬ 
velsyra under luftpumpen en sammansätning af 2 Z r O 2 . 
3 H 2 0. 
Då zirkoniumhydrat behandlas med svafvelsyra och den 
erhållna lösningen afdunstas, så afskilja sig i värme kri¬ 
staller, som, väl utprässade vid vanlig temperatur, visade en 
