233 
tyst erkännande af rigtigheten uti apothekaresocietetens 
svar undansköts frågan hos regeringen tills vidare. Emed- 
lertid hade en allt fur stor uppmärksamhet blifvit fäst vid 
denna fråga, för att den skulle kunna med detta societetens 
yttrande anses vara afgjord, och den fortfor derföre att tid 
efter annan åter uppdyka. Den fortfor sålunda under hela 
1850—60 talet att vara föremål dels för tal, dels för 
skrift, medlingsförslager väcktes af flera såväl apothekare- 
kårens egna medlemmar som andra, men apothekaresocie- 
ten stod fortsatt fast vid sin uttalade mening. Då emed- 
lertid frågan icke kunde falla i glömska och med anledning 
deraf att flera kårens medlemmar framkommit med för¬ 
slager i syfte att genom amortering på ena eller andra 
sättet apotheksprivilegiihandeln afskaffa, beslöt apothekare¬ 
societetens direktion att sammankalla kårens samtliga med¬ 
lemmar till ett möte i Stockholm, på det tilfälle måtte gif- 
vas, att allmänt yttra sig i denna fråga. Resultatet af 
detta möte blef en skrifvelse till regeringen, deruti apothe- 
karesocieteten föreslog, att kungl. Majt. skulle genom all¬ 
män författning stadga att all försäljning af apotheksprivi- 
legier skulle vara upphäfven med femtionde året efter det, 
då författningen härom utkom. Emedlertid skulle under 
dessa 50 år privilegierna få försäljas såsom förut, ehuru 
privilegiipjriset naturligtvis komme att efterhand nedgå i 
den mån den föreskrifna tidpunkten för handelns upphö¬ 
rande nalkades, hvarigenom den förlust, som blefve ound¬ 
viklig för privilegiinnehafvarne, åtminstone komme att för¬ 
delas på en längre tid och någon ersättning alltid för dem 
vore att påräkna, när de lemnade privilegiet. Societen 
förbehöll sig derjemte rättigheten till nya apotheksanlägg- 
ningar och medicinaltaxans garanterande. Kungl. sundhets- 
collegium, som öfver detta apothekaresocietetens förslag 
hördes, uttalade sitt gillande dermed såsom till sin hufvud- 
sakliga grund öfverensstämmande med men i enkelthet och 
ändamålsenlighet öfverträffande det förr omnämda, under 
riksdagen 1850—51 väckta förslag. Regeringen fann sig 
