242 
par jag dessutom de åsigter framl. Professorn Mosander 
uttalat dels 1835 såsom ledamot i den då nedsatta komi¬ 
téen, och kvilka återfinnas i de af högstadomstolen vid 
samma kommitées förslag gjorda anmärkningar, dels i det 
1850 till sundhetscollegium afgifna yttrande i samma 
ärende. 
Om ett på en gång skeende upphäfvande af privilegii- 
handeln utan all ersättning är nu heller icke fråga, utan 
om en successiv och frivillig inlösen af ett mot de hittills 
säljbara privilegiernas sammanlagda värde svarande belopp. 
Dock, emedan hela åtgärden skulle sakna åsyftad verkan, 
om icke alla dylika privilegier derunder inhegrepos, och 
flera apotheks innehafvare möjligtvis, ja sannolikt, icke äro 
hugade derpå ingå, måste såsom collegium anmärkt, dessa 
sednares privilegiers säljbarhet förklaras hafva upphört 
samtidigt med de öfriges, vid amorteringstidens slut. Denna 
förklaring innebär emedlertid ett upphäfvande, som om det 
skedde i dag, utan tvifvel skulle anses obilligt, orättvist, 
kanske våldsamt. 
Vid en tid då frågan om apotheksprivilegiernas amor¬ 
tering först väcktes för snart 40 år sedan, framhöllos bland 
de fördelar, som dermed skulle vinnas, isynnerhet tvänne, 
nämligen dels att sedan någon betalning för privilegierna 
icke vidare förekom, läkemedelsprisen skulle, kunna till 
båtnad för allmänheten nedsättas, dels att, då äfven medel¬ 
lösa pharmaceuter derigenom endast på grund af kunskaper 
och skicklighet kunde komma i besittning af apothek, 
deruti låge en sporre till förvärfvande af största möjliga 
skicklighet till båtnad för pharmacien. 
Hvad den första af dessa fördelar angår så har den¬ 
samma numera förlorat all betydelse emedan den svenska 
medicinaltaxan redan i sig sjelf låg, icke kan tåla någon 
nedsättning utan att ruinera de 60—70 med personliga 
privilegier försedda apotheksinnehafvare, som för närvarande 
finnas i landet; och att för de öfriga omkring 120 apothe- 
