314 
Af Kjendsgjerninger har jeg især støttet mig til 3: 
Den ene hos en Pepinierist ved Montpellier, med hvem 
Professor Planchon havde den Godhed at gjøre mig be- 
kjendt. Han havde en Række toarmede gamle Sportræer, 
plantede 1 Meter fra hinanden, og alle de horisontale Grene 
sammenpodede, saa at Safterne gik over fra det ene Træ i 
det andet. En af disse Stammer — sagde han — havde 
han afskaaret 6" over Jorden og gravet Roden op. Paa 
mit Spørgsmaal, hvad Hensigten var hermed, svarede han: 
„Roden er syg, derfor skal den gamle Krone have en 
ny Rod“; han plantede derpaa en ny passende Stamme 
med Rod i den forriges Sted, podede dem sammen og for¬ 
klarede mig, at Nabotræerne nu vilde ernære den rodløse 
Krone saa længe, til Stammerne fik Tid at vokse sammen. 
Det andet Forsøg, hvis Resultat slog mig, var hos 
Professor Plantamour*) ved Genéve, som i mange Aar har 
gjort Dyrkningen af Frugttræer til sit Studium. Hos ham 
bleve vanskelige Frugtsorter forcerede til at bære derved, 
at de som Snortræer bleve podede sammen med kraftige 
Naboer.**) 
Det tre die Sted, hvor jeg fik Giet op for Virk¬ 
ningen af Grenenes Sammenpodning, var hos Mr. Boisiér 
ved hans Landsted i Nærheden af Genfersøen. Han 
havde i sin udmærket smukke Have gamle formede Frugt¬ 
træer baade paa Vildlinge og Dvergstammer dels med 
dels uden sammenpodede Grene. Der, hvor Grenene ikke 
vare podede sammen, behøvedes en Mængde Baand, for 
ligesom ved et Espalier at holde Formen vedlige; men af 
dem havde man paa de fritstaaende Træer stundom glemt 
nogle Baand, som derfor ikke bleve fornyede; disse vare, 
fordi Grenene bleve tykkere, groede ind i Barken, og jeg- 
observerede flere Steder, hvor Grenene paa Grund deraf 
*) Han er Kemiker og har studeret under Berzelius i Stockholm. 
**) Hos ham saa jeg Æble- og Pære-Træer sammenpodede. 
