skjære alle tykke Grene af nær ved Stammen, og da at 
behandle de nye Skud efter Kunstens nyere Regler. 
Fra Foraaret 1868 til i Aar har jeg hvert Aar forskrevet 
Dvergtræer fra Orleans og har nu i min Have 900 Æble- 
og Pære-Træer under Behandling. I alt har jeg forskrevet 
4,000 Træer fra Orleans, som ere lykkede over Forventning. 
De første 24 Æbletræer bleve plantede til en halv 
Alen høi Snor af galvaniseret Jerntraad, fæstet til simple 
Egetræspæle og med Jern-Strammere; men disse sidste 
har jeg kasseret allesammen, fordi de ikke behøves. Af¬ 
standen mellem Træerne gjordes IV 2 Alen, hvorved den 
hele Længde blev 36 Alen. Til Læ opførtes to Alen bag 
ved Træerne en 3 Alen høi Væg af Rør, og tæt op til 
denne plantedes desuden Pæretræer, der som Espalier 
skulde dannes til Fjærform (Palmette); de sidstes Afstand 
var 3, Alen fra hinanden Da Snortræernes to Arme 
naaede hinanden, bleve de podede sammen (Henvisning 
til den trykte Bog Fig. 4)*) altsaa i modsat Retning. 
Foreningen lykkedes over Forventning, naar kun Barken 
blev skaaret af til Hvidvedet, og Kambiumlagene i det 
mindste paa den ene Side passede sammen. Operationen 
lettes meget, naar Grenene omtrent have samme Tykkelse. 
Kunne Snittene faa en Længde af 2 å 3 Tommer, har jeg 
fundet, at det giver den stærkeste Forening ved Afsugning; 
men dertil fordres, at saa store Stykker af begge Grene 
skulle være lige og glatte for at passe sammen. Er der 
derimod en Knude eller Knast, som Kniven har maattet 
fjerne ved et dybere Snit, som gikind i Vedet, saa hænder 
det, at Grenene vokse sammen paa begge Sider af Snittet, 
men ikke i Midten, og jeg frygter næsten for, at Kræft og 
anden Skade kan udgaa derfra, endskjøndt jeg endnu ej 
har Erfaring nok derom. — Snoren har sin store Betydning 
baade derved, at Grenene holdes saa lavt, at Jordens baade 
*) En Operation, som Franskmandene kalde Greffage par approcbe, 
Tydskerne „Ablaktierung“. 
