320 
gjøre Skade. Stammerne vare ikke saa lige og jevne, at 
der jo var Aabninger, som neppe kunde fyldes; disse maatte 
jeg da næste Sommer fylde udvendig med Podevoks. Resul¬ 
tatet er, at de gamle rodløse Kroner liave udviklet baade 
Blade og Blomster, og staa nu med Frugt, hvoraf jeg dog 
har skaaret de fleste bort, saa at hvert Træ kun til Forsøg 
skal faa Lov til at bære et Æble. Det er mærkeligt at 
se, hvorledes Nabotræerne have maattet anstrænge sig for 
at understøtte og ernære de rodløse Patienter igjennem de 
sammenpodede Grene. De to nærmeste Træer paa begge 
Sider af de musegnavede 5 ere kjendelig svagere, thi de 
have ikke alene maattet ernære de to rodløse, men ogsaa 
understøtte de to Invalider, hvem Musene kun havde levnet 
nogle faa Rødder paa den ene Side. Først de næstføl¬ 
gende Træer have deres fulde Kraft. Ernæringen sker 
altsaa fra Naboerne saa længe, indtil de nye Rødder kunne 
komme i Virksomhed og gjennem de sammenpodede Stam¬ 
mer tilføre dem ny og selvstændig Næring. Dette, antager 
jeg, er sket nu efter 12 Ugers Forløb; thi de nye Stammer 
have skudt kraftigt Løv, og de gamle hænge ikke med 
Bladene. Det er altsaa aabenbart, at sammenpodede Grene 
ere som Siamesiske Tvillinger eller som Fostbrødre i 
der staa Last og Brast med hinanden og ved fælles Hjælp 
sende Saft og Næring derhen, hvor det gj ør es 
nødigt. De ere ikke, som Fr. Burvenich siger, at ligne med 
gode Venner, der gaa med hinanden under Armen, men 
beholde hver sit for sig (Bulletin Nr. 4 1873 Pag. 112.). 
Dette forklarer ogsaa, at svage Frugtsorter kunne forceres 
ved at podes sammen med kraftige Naboer. Men — vil 
man sige — kunne Safterne da gaa igjennem forskjellige 
Frugttræsorter uden at paavirke Frugten selv? Kunne Due- 
Flaskæble og Graasten m. fl. Træer podes sammen og dog 
beholde hver sin eiendommelige Frugt? Dette er et Spørgs- 
maal, som ligger nær, og som jeg i det Følgende tror at 
kunne besvare bekræftende. 
Hidtil har jeg omtalt sammenpodede Grene af om- 
