358 
cationer i utvecklingens gång, att man torde kunna sluta 
till väsendtliga olikheter i utvecklingssätt. 
Om man hos sådane Alger som de encellige Caulerperne 
hade rätt att tala om Blad (med definit utveckling) i 
motsats till Stam (med relativt obegränsad utveckling) 
så vore det hos många arter (Caulerpa taxifolia och 
affina arter) tydligt, att bladen anlades nedanför den fort- 
vexande Stamspetsen. Bladen, engång fullbildade, gifva 
icke upphof till nya delar. Men hos några, ännu obeskrifna 
Nyholländska arter förekommer dock det egendomliga för¬ 
hållandet, att från spetsen af bladet (ramenta clavata) 
utgår ett nytt blad, till hvilket det äldre fungerar såsom 
petiolus. Når hos Caulerpa taxifolia en gren nybildas, 
så uppstår längre ned på Stammen, och så vidt jag kunnat 
se alltid på de sidor af ,,rachis“ som icke upptagas af 
bladen, en utbukning af membranen, som småningom öfver- 
går till en ny gren. På samma sätt som dessa grenar bildas, 
genom prolification ifrån någon punkt af den plana sidan, 
uppkommer hvad man kallat blad eller grenar hos Caulerpa 
prolifera. Af utvecklingssätt såväl som af analogi torde 
man sålunda böra sluta till att de prolifierande „ bladen“ 
hos Caulerpa prolifera böra anses såsom phyllodier. 
Hos några arter (Caulerpa anceps, Caulerpa ligu- 
lata) synas phyllodier kunna uppstå genom vextspetsens 
delning. 
Hos Laminarierne är det längesedan kändt, att den 
del, som man väl äfven hos dem med något skäl kan kalla 
blad, uppkommer genom ett mycket egendomligt utveck¬ 
lingssätt. Under viss tid af året utvecklar sig nemligen 
emellan Stammens (stjelkens) spets och det gamla bladet 
ett nytt blad. Ofta är, när denna utveckling försiggår, 
det gamla bladet likasom förbrukadt; det har vanligen på 
större eller mindre del af sin yta burit fructification, och 
med dennas småningom afskiljda delar har väl också större 
eller mindre delar af bladet jemväl blifvit aflösta, så att 
det vanligen endast är någon mindre del af det gamla 
