378 
Slågtet uppstäldes först af C u vier ar 1798 föi arten 
Pennatula encrinus (L). Endast två exemplar voro då 
kända, det ena beskrifvet af Ellis under namn af Hydra 
marina arctica, det andra afMylius, som föreslog namnet 
Asteria zoopkytos composita. Båda exemplaren hade år 
1753 tagits af en dansk sjökapten, Adrian, i norra ishaf- 
vet från 236 famnars djup, och om båda saknar man alla 
underrättelser senare än 1776. Slägtet har sedan ej åter¬ 
funnits förr än under svenska expeditionen 1871, då talaren 
i Baffins Bay uppdraggade två hithörande polypstockar från 
resp. 122 och 410 famnars djup. 
Efter att ha omnämnt det misstag i systematiken, 
hvartill Umbellulas ytliga likhet med en enkrinit g af an¬ 
ledning, och i följe hvaraf alla zoologer från 1753 till 1819 
stälde enkriniterna bland polyperna, öfvergick talaren till en 
demonstration af de framlagda teckningarne: Polypstockens 
skaft är omkring 40 gånger så långt som rachis, på hvilken 
senares dorsalsida polyperna sitta bilateralt anordnade: yt¬ 
terst en rad af stora polyper på livardera sidan och innan¬ 
för dessa båda rader ett antal mindre polyper, hvilkas bi¬ 
laterala ställning är lika otvifvelaktig, om också mindre 
tydlig. Hvarje polyp bär 8 pinnerade tentakel, af hvilka 
somliga äro nära 3 gånger så långa som polypernas kroppar. 
Rachis har ventralsidan betäckt af zooider, hvilka, förenade 
till upphöjda, ovalt lancettlika fält (,,Wulste“ Köll.), tränga 
upp mellan de stora polyperna. Närmast under rachis är 
skaftet krökt (hos ena exemplaret spiralformigt) åt dorsala 
sidan till och det krökta stället skärformigt utplattadt, dock 
ej uppblåst, såsom Ellis och Mylius uppgifva; den ne¬ 
dersta sjettedelen af skaftet är förtjockad till en nedre 
skaftansvällning, som i spetsen slutar med en obetydlig 
ändblåsa. 
Hvad beträffar den inre bygnaden, så förete polypernas 
8 septa samma bilateralt symmetriska anordning af långs- och 
tvärmuskler, som Kölliker påvisat hos Kophobelemnon . 
Ett tvärsnitt genom den nedra skaftansvällningen visar in- 
