463 
genom öppna sår skadlig på en mensklig orga¬ 
nism, som i längre tid utsättes för densamma?*) 
Efter en kort framställning af de symtom, kvilka karak¬ 
terisera septikämin utan metastaser, sådan den ofta före¬ 
kommer i följd af såraccidenser, stora putrida abscesser, 
efter barnsängar o. s. v. yttrade talaren att han, under åren 
1867 och 1868, då den svåra fläcktyfusepidernin härjade i 
Finland och luften å Universitetets kirurgiske klinik, genom 
ständig öfverfylnad af svåra sjuke, var i hög grad förskämd, 
kommit till den åsigt, att en förgiftningsprocess med aldeles 
samma symtom kunde uppkomma spontant, d. v. s. utan 
att något sår utgjorde utgångspunkten derför. Denna åsigt 
hade han äfven senara, vid sådana tillfällen då svårare 
rosepidemien herrskat på sjukhuset, trott sig linna besan¬ 
nad. Han skildrada derefter de feberatacker af obestämd 
natur och de små epidemier af diarré, som vid sådanna 
tider ofta uppträda i de kirurgiska sjuksalarne. Redan 
Roser hade framhållit dessa förreteelser, men då han upp¬ 
fattade dem såsom abortivformer af en specifikt zymotisk 
process analog med tyfusfebern, hade de ej rönt den upp¬ 
märksamhet, de förtjenat. Talaren ansåg dem utgöra de 
lägre graderna af den spontana septikämin, men ville icke 
längre upphålla sig vid desamma, emedan de i och för sig 
sjelfva kunde tydas på mangahanda sätt och först rätt upp¬ 
fattades i sammanhang med de högre graderna af samma 
process. 
För att framställa dessa högre grader upplästa talaren 
tvenne sjukdom shistorier öfver fall, der multipla variga syno- 
viter och varig infiltration af underhudscellväf och musku¬ 
latur ända till benet uppkommit spontant, och sökta visa 
att sådanna fall icke äro så sällsynta, ehuru de blifvit för- 
vexlade med ros, hvarmed den vid nämnde infiltration före- 
*) Föredraget i sin helhet finnes infört i Nordiskt medicinskt 
Arkiv, Bnd. V, Häft III. 
