493 
Med Hensyn til dets Betydning for den Anledning, 
der nærmest fremkaldte det, maa jeg, da den jo udgik fra 
mig, tillade mig at gjøre et Par Bemærkninger: 
Yed at bringe Reciprocitetsspørgsmaalet frem ved 
Lægemødet i Gøteborg var det ingenlunde, som nogle syn¬ 
tes at antage, min Mening at ville paaskynde Reciproci¬ 
tetens Gjennemførelse. Yed at søge at fremkalde en lig¬ 
nende Fremstilling som den, der nu foreligger (om end 
kortere og kun mundtlig), betonede jeg tvertimod netop 
stærkt og fremhævede meget eftertrykkelig: at 
det ved en saadan Fremstilling vistnok vilde vise sig, at 
Forskjelligliederne i Forhold, der nødvendigvis burde 
være overensstemmende, førend Reciprociteten knude gjen- 
neiuføres, endnu vare s aa betydelige, at der rimeligvis 
for Tiden ikke vilde kunne tænkes paa nogen praktisk 
Gjennemførelse af Reciprocitet for Lægevirksomhed i de 
tre nordiske Lande. Men det forekom mig at være rig¬ 
tigt og vigtigt, at dette blev konstateret lige 
over for de uden for Lægernes Kreds fremkomne 
Reciprocitets Forslag, og at dette kun vilde kunne 
ske ved en Fremstilling som den, der var foreslaaet. Det 
forekom mig, at Lægerne lige over for dem , der uden for 
Lægernes Kreds havde frembragt Reciprocitetsspørgsmaalet, 
i Hjertet principielt burde an er kj ende og udtale 
den liberale Grundsætning, at Tilladelse til fri Lægevirk¬ 
somhed hvor som helst bør betinges deraf, at Vedkom¬ 
mende skal være i Besiddelse af de tilstrækkelige 
Kundskaber, Evner og Færdigheder, og at den i 
Grunden kun bør betinges heraf, men ikke af Indføds¬ 
ret eller af laugsmæssige Indskrænkninger eller egoistiske 
Hensyn, om saadanne Hensyn end muligen kunde frembyde 
nogen materiel, pekuniær Fordel for det ene eller det andet 
Lands indfødte autoriserede Læger. 
Det var denne Tanke, som ledede mig, da jeg i Gøte¬ 
borg foreslog en Votering om Anerkjendelse af Reci¬ 
procitetens principielle ønskelighed, men denne min Me- 
