494 
ning blev, som jeg har erfaret, den Gang misfor- 
staaet af Mange. Da nu den samlede Fremstilling af 
Medicinalforholdene i de tre Lande foreligger, og — takket 
være Oppositionen mod Reciprociteten i Gøteborg — foreligger 
trykt i en langt udførligere og paalideligere Form, end der 
havde kunnet været opnaaet ved en mundtlig Fremstilling, saa 
forekommer der mig nu ikke at være Anledning til her at 
optage Spørgsmaalet om, hvorvidt Reciprocitetens Gjennem- 
førelse, principielt eller for Tiden, er ønskelig eller ikke. Thi, 
naar Alle ere og maa være enige om, at Tiden for Reciproci¬ 
tetens Gj en nemførelse endnu ikke er kommen, fordi Forskel¬ 
lighederne i Forhold, der nødvendigvis maavære over¬ 
ensstemmende, som Fremstillingerne udvise, endnu ere 
alt for forskjellige, saa er det jo til ingen Nytte at faa kon¬ 
stateret, hvor mange blandt os der principielt an erkj en¬ 
de eller ikke anerkjende den liberale Grundsætning: at 
kun den fornødne videnskabelige og praktiske Uddannelse 
bør være bestemmende for Berettigelsen til Lægepraxis 
hvor som helst. 
Der er ved Tilveiebringelsen af den foreliggende Frem¬ 
stilling efter min Overbevisning gjort et ikke ubetydeligt 
første Skridt til Tilveiebringelsen af en større Overensstem¬ 
melse i Forholdene, idet gjensidig Kundskab til dem vist¬ 
nok vil bidrage væsentlig til at lede Reformbestræbelser, 
som jo overalt i forskjellige Retninger ere tilstede, ind i 
et fælles Spor. 
1 det jeg bragte Reciprocitets- og R eformspørgs- 
m aal et paa Bane i Gøteborg, stod det fuldkommen klart 
for mig, at det var det sidst nævnte af disse nøie og uad¬ 
skillelig sammenknyttede Spørgsmaal, nemlig Reforra- 
spørgsmaalet, som havde den største reelle og prak¬ 
tiske Betydning, og det er senere blevet mig klart, at jeg 
vistnok begik et Misgreb, ved i Gøteborg at lade det mere 
ideale end praktiske Reciprocitetsspørgsmaal træde for 
stærkt i Forgrunden, frem for det praktiske Reformspørgs- 
maal, som dog nærmest laa mig paa Sinde. 
