529 
sig, får framgång och vackra vitsord, det går för honom 
allt bättre och bättre, men starkt får han arbeta, ty anlagen 
i denne riktning äro klena; det betyder dock föga, han 
passar allt bättre och bättre in i reglementets föreskrifter, 
men i hans inre der sjunka hans barndoms idealer djupare 
och djupare, och glömskans bårtäcke breder sig sakta men 
säkert ut öfver dem. Han ser dem snart ej mer, och om 
de skulle för honom framträda på nytt, då skjuter han dem 
åt sido, de få vänta tills han blifvit färdig med sin latin, 
som tager all den kraft, all den tid i anspråk, som de 
andra i studentexamen ingående ämnena lemna honom 
öfrig. Tillsist är han student, och student blir man hos 
oss i medeltal först vid 21 års ålder. Han är ut och in¬ 
vändigt ojemålad med klassicitet och staten fröjdas åt sitt 
verk. Nu återstår för honom blott ännu några år, han 
skall taga sin filosofie-kandidat-examen, framföralt läsa och 
skrifva mera, mycket mera latin, och sedan är han färdig, 
sedan är han äfven fernissad, han har fått denna humani¬ 
stiska afrundade bildning, utan hvilken han ej kunde studera 
naturen. Kanske andas han nu friare. För sin sista 
examen, för filosofie-licentiat-examen får han nu vid några 
och 20 år tillstånd att följa sin böjelse, han får studera 
naturen, han får äntligen egna sig åt hvad hans barndoms 
kärlek bjöd. Han går då ut i naturen, men huru har ej 
allt förändrat sig där. Naturen står för honom mörk sluten 
och kall, han känner den ej mera igen. Hvar är väl allt 
det som förr väckte hans hänförelse och eldade hans hog, 
hvar äro alla de skönheter som förr logo emot honom hvar 
helst han gick fram? Äro de väl nu djupare beslöjade än 
förr, och hvarför lyftes ej en flik af slöjan för hans spanande 
blick? Nej intet är förändradt där ute i naturen, men han, 
han har för denna förlorat sin kärlek, och de skönheter 
han där söker de ligga ei på ytan, tillgängliga för enhvar, 
som sträcker ut handen för att gripa dem, de visa sig 
blott för den som nalkas dem med aktning och innerlig 
kärlek. Det lif hvari han rört sig det var ett annat, sin 
34 
