532 
lifvet skall egnas, att ej iakttagelseförmågan blifvit skärpt 
och trägen öfning i metoden vunnits, det är för sent att 
börja med dessa förberedande studier vid några och 20 
års ålder. 
De menliga förhållanden jag här berört, och hvilka 
hos oss på senare tider förvärrats och som hota att ytterli¬ 
gare förvärras, de sträcka ej blott sin verkan till de få 
individer som genom sin rika begåfning kunnat blifva något 
stort inom forskningen och till prydnad för sin vetenskap 
och sitt land, de sträcka jämväl alltjämt sin verkan till alla 
dem, hvilka utbildas till lärare för att uppamma de kom¬ 
mande generationerna, och i hög grad lider vår läkarebild¬ 
ning därigenom, att ej i skolan de egenskaper uppöfvas 
som äro nödvändiga för läkaren så väl vid hans studier 
som vid et rätt utöfvande af hans kall, och slutligen kunna 
naturvetenskaperna under dessa förhållenden ej få den 
allmänna bildningen och åskådningen utöfva den inverkan 
som de böra, och af deras stora värde som pedagogiskt 
uppfostringsmedel drager man för liten nytta. 
För min del anser jag häruti ligga nog många betänk¬ 
ligheter, för att vi må känna oss kraftig manade att upp¬ 
fordra en hvar, som nitälskar för att vi må bibehålla vår 
ståndpunkt inom vetenskapen, och att vi som förr må 
kunna föra denna framåt, samt en livar som nitälskar för 
att vår läkarebildning må vara sådan som den bör vara, 
och att naturvetenskaperna må til hela samhället sprida 
ljus och vetande och på det mest gagnerika sätt ingripa 
i det rörliga praktiska lifvet, att alvarligt och öppet uttala 
sin öfvertygelse. 
Jag tror att de som afgöra dessa frågor, och bland 
hvilka tyvärr så få naturforskare finnas, ej skola vara 
likgiltiga för ett bestämdt uttalande af män sådana som 
jag ser så talrikt samlade i denna ärade församling. Jag 
vågar därför, på grund af den åskådning jag här framstält 
och genomträngd af öfvertygelsen om målets höghet samt 
därom, att vårt ord ej skall alldeles ohördt förklinga, samt 
