bort, og klagede altid over Resultaterne. Man vilde aldrig 
— især i de mindre Byer — kunne gjennemføre noget, 
som vilde mode Modstand hos hele Landbostanden, men, 
naar vi indrettede os saaledes, at denne blev tilfredsstillet, og 
ordnede de hygieiniske Forhold, om ikke paa bedste saa dog 
paa næstbedste Maade, saa at man kunde byde Landmanden 
Gjodningen i en saadan Form, at han kunde benytte den, 
havde vi Udsigt til at kunne gjennemføre det i en forholds¬ 
vis nær Fremtid. Taleren vilde ikke gaa ind paa de 
mange Maader, hvorpaa saadant kunde ske; de vare til¬ 
strækkelig bekjendte, og i det saakaldte praktiske England 
havde man mange andre Maader end den først anførte. 
Fysikus Holst vilde udtale, hvad han mente burde 
siges, uagtet det kun vedrørte en enkelt Passus i, hvad Prol. 
Lochmann havde sagt igaar. Han kunde ganske vist ikke negte 
sig den personlige Tilfredsstillelse at udtale sin Anerkjendelse 
af hvad Prof. Lochmann først berørte, nemlig Spørgsmaalet 
om Kontagiositeten, idet de norske Læger i den Henseende 
vare gaaede langt forud for os, og han skulde med For¬ 
nøjelse erkjende, at Prof. Lochmann var Kontagionist paa 
en Tid, da man lige saa vel kunde have erklæret sig for rød 
Republikaner; nu havde Bladet vendt sig, og den Mening 
var jo almindelig antagen. Men han vilde erindre om, at 
Prof. Lochmann havde tilladt sig at sige, at for ham stod 
det tvivlsomt, om ikke Vaccinationen var Aarsag til den 
tiltagende Udbredelse af Tuberkulosen. Mod denne Ytring 
vilde Taleren — saa lille som han iøvrigt var — nedlægge 
en alvorlig og bestemt Protest. Som Embedsmand i et 
Land, hvor man tvang Folk til at lade deres Børn vacci¬ 
nere, vilde han ikke høre paa, at nogen udtalte Tvivl, om 
det ikke mulig kunde give Børnene Spiren til en senere 
tidlig Død. Han vilde bede Prof. Lochmann om, naar han 
vilde paastaa noget saadant, at bringe nogle Fakta med; thi vel 
var det sagt, at i Videnskabernes Republik var Ordet frit og 
Talen fri, men der maatte dog følge en lille Begrundelse 
