623 
Men, då våra ätbara, vilda växter, såsom angelikan 
och några orkideer — moroten och palsternackan äfven 
om de, hvarpå jag tviflar, hafva funnits hos oss i denna 
långt tillbaka liggande tid, kunna ej räknas hit — ej 
förekomma synnerligen ymnigt, och de olika bärslagen 
endast finnas en kort tid af året, så torde man med skäl 
kunna fråga: Fanns der intet annat inom växtverlden, som 
allmännare förekom och hvilket kunde erbjuda åt fornfolket 
en både närande och i brist på annat ganska behaglig spis? 
Enligt tal’s. förmodan fanns och tillgodogjordes ett sådant uti 
furu träets safve, hvilken under försommaren är lätt 
att insamla och förvara för en längre tid. Detta gör lappen 
den dag i dag är. Med knifven aflägsnar han först barken 
på det lefvande träet, hvarefter han med tillhjelp af samma 
verktyg frånskiljer den hvita safven från träet. Skall 
safven förtäras genast, hvilket ofta inträffer under resor, 
sönderdelas hon medelst samma knif och ätes då; men för 
att äfven om vintern ha tillgång på vegetabilisk föda, in¬ 
samlas ej obetydligt under saftiden, sammanvrides till 
knippen, torkas och förvaras för att sönderhackad användas 
till afredning af köttsoppan, således för samma ändamål 
som makaroni, gryn och dylikt hos oss. 
Tal. hade gjort försök med att skafta den så kallade 
stenyxan och derefter användt henne för borthuggning af tall¬ 
barken. Dertill hade hon ock låtit sig begagna; men hon 
springer sönder ifall hon användes för att hugga i trä. 
Med tillhjelp af den så kallade lansspetsen hade han såsom 
med en knif skalat safven ifrån träet och slutligen med 
livad vi kalla huggjernet sönderhackat .den förra, eller 
safven. 
För sådana ändamål hade sådana redskap hufvud- 
sakligen varit afsedda. För sådana och liknande ändamål 
kunde de begagnas, utan att på samma gång för¬ 
störas. 
Talaren afslutade sitt föredrag med att erinra om huru 
vigtigt det i kulturhistoriskt hänseende vore att noggrannt 
* 
