624 
anteckna fyndort för hvarje stenverktyg, som ertappas; ty 
stenarten skulle helt visst för sin del kunna lemna upp¬ 
lysning om folkvandringens rigtning äfvensom om forntida 
förbindelser länder och folk emellan. 
Dr. Montelius föredrog derå „Om de äldsta 
spåren af stenåldern i Sverige u . 
Talaren började med den förklaring, att han fram- 
stält denna fråga egentligen endast för att få tillfälla 
att höra sectionens åsigt om några fornsaker af flinta, som 
ej sällan anträffas både i Sverige och Danmark, och hvilka 
möjligen kunde betraktas såsom lemningar från en äldre 
del af stenåldern än den, till hvilka det stora flertalet af 
de i Sverige förekommande minnena från denna period 
höra. De flintsaker som tal. åsyftade hade vanligen be¬ 
traktats som „ämnen till spjutspetsar 14 , och han hade sjelf, 
ehuru med mycken tvekan, användt denna benämning i sitt 
arbete „Svenska fornsaker 44 (tig. 44). Han förevisade im 
en dylik flintpjes, funnen i en torfmosse i norra Bohuslän 
och tillhörig Hr. Frih C. Cederströms samling i Strömstad. 
Detta exemplar och flere af alldeles samma form, hvilka 
blifvit funna på spridda ställen i södra Sverige, syntes tal. 
hafva en i ögonen fallande likhet med den från vestra 
Europas äldsta stenålder välkända typ, som representeras 
t. ex. af fig. 466 i Evans’ „Ancient Stone implements of 
Great Britain 44 , och af hvilken typ profver förevisades. 
Den bestämdt utpreglade och så ofta återkommande formen 
samt den genom en mängd små hugg och med tydlig afsigt 
frambragta eggen borde, enligt • talarens åsigt, betraktas 
såsom bevis för att de nu i fråga varande nordiska flint¬ 
sakerna vore fulländade redskap och icke endast ämnen till 
spjutspetsar eller dylikt. De svenska fynden gåfve emeller¬ 
tid ingen direkt upplysning om den frågen, huruvide dessa 
redskap tillhörde samma tid som stendösarne och gång- 
grifterna eller om de vore äldre. Ingen af de i Sverige 
hittills anträffade flintsakerna af detta slag hade nämligen, 
