633 
ikke et eneste af dem oprindelig har noget Navn for Sværd. 
Forsaavidt de endnu den Dag i Dag overhovedet have no¬ 
get Ord derfor, er det laant ude fra, og laant fra det samme 
Folk, hvorfra de have laant Benævnelsen paa Jern. 1 næ¬ 
sten alle de østfinske Sprog er Benævnelsen paa Jern, lige¬ 
som paa Guld og Sølv, laant fra et iransk Sprog, (man 
kommer nærmest til at tænke paa de gamle Skvther, der 
efter de nyeste Undersøgelser maa henføres til den iraniske 
Folkeklasse), hvorimod Vestfinnerne have laant Benævnelsen 
paa Jern, Sværd og Guld fra et gotisk Sprog. Finnernes 
gamle Vaaben ere Bue og Pile samt Knive; men hertil 
brugtes, som vi se baade af Fund og af Sagn og Sange, 
endnu langt ned i Tiden kun Sten og Ben. 
Men vi vende atter tilbage til Rusland, hvor vi altsaa i det 
4de eller maaske endog det 6te Aarhundrede efter Kr. F. 
have de nuværende finske -Østersø-Folk boende, saa temme¬ 
lig i én Masse, i Egnene ved Ladoga og Onega. At dette 
Resultat, som man er kommen til af rent historiske Grunde, 
er rigtigt, og at Finnerne tillige endnu den Gang stode 
paa et meget lavt Kulturtrin, læres med Bestemthed af et 
sprogligt Fænomen. Medens de finske Sprog næsten alle¬ 
sammen ere i Besiddelse af en temmelig stor Bøielighed 
og Smidighed og en stor Evne til at danne nye Ord, saa 
ere de oprindelig fattige paa Benævnelser paa saadanne 
Gjenstande og Forhold, som staa i Forbindelse med en 
Kultur, og det ganske simpelt af den Grund, at de stode 
paa et meget lavt Kulturtrin, inden de gjorde Bekjendtskab 
med fremmede Folk. Mangfoldige Kulturgjenstande have 
de lært af deres Nabofolk, og i Stedet for at danne nye Ord 
af deres eget Sprog, have de uden videre optaget Ordene 
tilligemed Tingene fra de fremmede Folk, og de finske 
Sprog ere derfor meget rige paa saadanne, i Tidernes Løb 
fra Naboerne erhvervede Ord. Hvad der bidrager til at 
give disse Laan en særlig Interesse, er, at det synes, som 
om visse af de finske Sprog i en usædvanlig lang Tid 
have holdt sig mærkværdig uforandrede, saaledes at 
