636 
Tilfælde et selvstændig gotisk Ord, hvilket synes at vise, 
at Goterne af sig selv ere faldne paa at anvende denne 
Slags Jern.) 
Hvad kan det nu være for et gotisk Folk, der har 
boet her? Dette Spørgsmaal kan egentlig kun besvares 
gjennem en mikroskopisk Undersogelse af alle de enkelte 
Ord, for derigjennem at udfinde, i hvilket Sprog eller hvilken 
Dialekt disse Ord efter deres Form nærmest maa hore 
hjemme. En saadan Undersøgelse er imidlertid meget 
vanskelig, just fordi Sprogformen er saa gammel, at de 
Forskj elligheder, vi senere træffe mellem de gotiske Sprog, 
endnu kun ere lidet fremtrædende. Vilde man imidlertid 
af denne Grund henføre disse Laan til en Tid, da den 
gotiske (germaniske) Stamme endnu udgjorde en Enhed og 
ikke havde skilt sig i enkelte Folk, turde en saadan An¬ 
tagelse dog støde paa uløselige Vanskeligheder. I det 
væsentlige maatte Taleren endnu fastholde det samme Re¬ 
sultat, han i den før omtalte Bog havde udtalt, at det 
synes, som om vi have Spor af to nær beslægtede Dialekter: 
en, som slutter sig nærmere til nordisk, og en anden, som 
aldeles tydelig er gotisk i snævrere Forstand. Et af de 
tydeligste Skjelnemærker mellem gotisk paa den ene Side 
og alle de andre Søster-Sprog paa den anden Side er, at 
gotisk har et langt e, hvor de andre have et langt a; men 
nu træffe vi i finsk Exempler paa begge Dele. Hvad særlig 
e angaar, kunde saaledes nævnes finsk niekla, nekla, 
Naal, der kun kan svare til det særlig gotiske né/>la. hvor¬ 
imod f. Ex. oldnord. nål ligger fjærnere. 
Disse Resultater stemme nu vistnok ogsaa godt med, 
hvad der er overleveret af Historien, idet vi hos klassiske 
Forfattere finde Goterne omtalte, som boende i -Gstersø- 
Egnene endnu i det andet Aarliundrede, og ligesaa tyde 
Sagnene om ældgamle Forbindelser mellem Nordboerne og 
Finland og det nordlige Rusland hen paa, at der her maa 
have været en med dem beslægtet Befolkning. Men de saa¬ 
ledes opnaaede Resultater bekræftes ogsaa af arkæologiske 
