Fund, som man har gjort i den nyere Tid, navnlig en Del 
af Grevingk beskrevne Fund fra Litauen og Hvide-Rusland, 
hvilke ogsaa erø omhandlede af Etatsr. Worsaae i hans 
vigtige Afhandling om Ruslands og det skandinaviske 
Nordens ældste Bebyggelse. Der skal blandt disse Fund 
være flere, der i alt Fald i de store Træk vise en saadan 
Overensstemmelse med hvad der tindes her i Norden fra 
den ældre Jernalder, med dens karakteristiske Beröring med 
Syden, at man synes at maatte antage en beslægtet Befolk¬ 
ning. Er det saaledes, kan der vel ikke være Tvivl om, 
at vi i disse Fund have de dode Minder om de samme 
Folk, hvis Sprog har efterladt sig saa dybe Spor i de finske 
Sprog. Med Hensyn til Tidsbestemmelsen for disse Fund 
synes der vel endnu at være en Del Usikkerhed. Tor man 
imidlertid med Etr. W. antage de i de samme Egne fundne 
romerske Monter fra 1ste til 4de Aarh. e. Kr. F. for at tilhøre 
samme Periode, have vi der en hoist værdifuld Tidsbe¬ 
stemmelse. Hertil kan føies, at man paa forskjellige Steder 
af Finlands Kyster har fundet Gravhoie, hvis Form og 
Indhold efter den finske Arkæolog Aspelins Beretning- 
stemmer mest med skandinaviske Fund fra den ældre Jern¬ 
alder, hvorvel de maaske tilhore en lidt senere Tid, som 
man kan se af de der fundne byzantinske Monter fra Zeno 
(f 491) og Phokas (f 610); Aspelin ser heri et Vidnes¬ 
byrd om, at en Del af Finlands Vest- og Sydkyst paa den 
Tid har havt gotisk (nordisk) Befolkning, samtidig med, at 
det Indre af Landet har været beboet af Lapper, hvorimod 
han forst i den yngre Jernalder, fra 8de Aarh. af, finder 
Spor af nuværende Befolkning. (Tidskr. Suomi IX. 1871, 
s. 149 ff. Russische Revue, I, 1872 s. 391 f.). 
Etatsr. Worsaae har vist, at der i Slutningen af det 
3die Aarhundrede efter Kr. F. synes at indtræde en plud¬ 
selig Afbrydelse af de i den ældre Jernalder stedfindende 
Kulturforbindelser mellem Syd og Nord, en Afbrydelse, 
som uden al Tvivl staar i Forbindelse med stærke Folke- 
omflytninger. Ogsaa dette kan stemme med Talerens Sprog- 
