645 
med djurhufvuden likaledes samma tid; och ville tal. endast 
erinra om att på gränsen mellan Ystad och Herrestads 
socken i Skåne hade man vid anläggandet af Ystad-Eslöfs 
banan påträffat en mängd lerurnor, innehållande brända ben, 
små armringar, sylar, bronsknappar, en rakknif med ett 
djurhufvud etc, äfven som i en hög vid Köpinge brända 
ben, svärd dolkar, delar af spännen och en rakknif med ett 
djurhufvud etc., hvilka saker förvaras i Ystad skolas museum. 
Dr. Montelius förklarade, att då han icke haft till¬ 
fälle att se nämnda fynd, han icke kunde yttra sig om 
dessa knifvar vore af alldeles samma typ som eljest fore¬ 
komme under den äldre bronsåldern; han förmodade dock 
att djurhufvudena å de af Hr. Rektor Bruzelius omnämnda 
knifvarne icke vore så tydligt utpreglade som de hvilka i 
föredraget åsyftats. 
Viceordföreren (Etatsr. Worsaae) vilde til Fore¬ 
draget tilføie, at det var i hoi Grad fortjenstligt at søge 
at sondre mellem de forskjellige Afdelinger af de store 
Perioder, som bleve opstillede for 30—40 Aar tilbage. Det 
var klart, at Videnskaben ikke kunde blive staaende ved en 
Stenalder, en Broncealder og en Jernalder, men at Opgaven 
maatte være nærmere at paavise, hvorledes Begyndelsen, 
Høidepunktet og Afslutningen faldt inden for hver enkelt 
Hovedperiode, der jo var Tidsrum af meget stor Udstræk¬ 
ning, og som her i Norden havde holdt sig længst og naaet 
sin største Udvikling. Ved Dr. Montelius’s Undersøgelser 
var der sikkert vundet ikke lidt, om man end maaske 
kunde nære afvigende Meninger om nogle Enkeltheder. 
En Bemærkning kunde der dog maaske være Anledning 
til, nemlig at man ikke altid umiddelbart kunde jævnføre 
Resultaterne, vundne ved Undersøgelser af Forholdene i 
Sverige, med dem i Danmark; i Danmark havde Udviklingen 
gjennem hele Broncealderen været noget forud for den i 
Sverige, hvilket gav en lille Forskjel; man havde bestandig 
