651 
Kjedlen kunde springe; atter andre have antaget, at de 
glødende Kj edelplader kunde dekomponere Dam¬ 
pene i Ilt og Brint, af hvilke Ilten optoges af Jernet, 
medens Brinten i Forbindelse med atmosfærisk Luft, som 
paa en eller anden Maade tilførtes, dannede en explo- 
derende Blanding, der sprængte Kjedlen; man har ogsaa, 
støttet paa de elektriske Fænomener, der undertiden vise 
sig ved Dampkjedler, ment, at Elektriciteten kunde 
være Aarsag til Explosionen. Der er, kort sagt, opstillet 
en Mængde Hypotheser, den ene mere urimelig end den 
anden. 
Først i de senere Aar har den Anskuelse be¬ 
gyndt at gjøre sig gjældende, at det Kraftfor- 
raad, der er ophobet i en Dampkjedel, nok var i 
Stand til at kunne indeholde Aarsagen til en¬ 
hver Explosion, den være saa voldsom, den være 
vil. En Dampkjedel er nemlig ved Brugen underkastet 
saa ødelæggende Paavirkninger, at den, naar den ikke 
passes og jævnlig undersøges med stor Omhu, let kan 
komme i saa daarlig en Stand, at den ikke længere kan 
modstaa den Spænding, ved hvilken den er bestemt til at 
arbeide. Man har havtikke et men mangfoldige Exempler 
paa, at en eller flere af de Plader, hvoraf Kjedlen er 
sammensat, paa et eller andet skjult Sted, f. Ex. dér, hvor 
Kjedlen hviler paa Murværk, ere bievne saa angrebne, at 
de paa enkelte Steder ikke vare tykkere end et Ark Papir. 
Der er da intet utroligt i, at det sædvanlige Damptryk 
kan bryde Kjedlen itu paa et saadant Sted; men derved 
synker Spændingen i Kjedlen pludselig, f. Ex. fra fire til 
en Atmosfære. Den til 145° ophedede Vandmasse vil da 
pludselig anvende hele den Varmemængde, den har i 
Overskud, til at frembringe Damp, og af en saadan Damp¬ 
udvikling vil enhver Explosion kunne forklares. Denne 
Anskuelse blev fremsat af den tydske Ingeniør Kay ser i 
et Foredrag, han holdt i den tydske Ingeniørforening 1865, 
og kaldes derfor ofte den Kayserske Theori; men jeg har 
