652 
truffet den i et allerede 1860 i London udkommet lille 
Skrift af Amerikaneren Z. Colburn. 1 dette Skrift an¬ 
tager imidlertid Forf., og der er næppe Grund til at antage, 
at Kayser skulde nære nogen anden Mening, at et Kar, 
som kun indeholdt Damp, ikke vilde kunne explodere 
med Voldsomhed, med andre Ord, at Vandmassen maatte 
være tilstede, for ved den stærke, pludselige Dampudvik¬ 
ling at forklare Explosionens Voldsomhed; men i den engelske 
Ingeniør, Edward B. Mårtens fortræffelige Skrift om Damp- 
kjedel-Explosioner (London 1870) omtales ikke færre end tre 
Explosioner af Kjedler eller Kar, der ikke vare udsatte for 
Ildens Paavirkning og som kun indeholdt Damp af alminde¬ 
lig Spænding. Det var Kjedler, der brugtes til Gjennem- 
dampning af Klude, og Explosionernes ødelæggende Virk¬ 
ninger vare lige saa store som i andre Tilfælde. Her var 
altsaa ingen glødende Kjedelplader, paa hvilke Vandet 
kunde komme i Varmestadighedstilstand; her var intet 
Vand, som kunde antage en høiere Temperatur end den, 
der svarede til Spændingen; Kjedlerne exploderede øien- 
synlig, fordi de paa Grund af deres feilfulde Konstruktion 
ikke kunde modstaa det Tryk, de vare underkastede, og 
Dampspændingen var tilstrækkelig til at slynge de Stykker, 
hvori Kjedlerne deltes, langt bort. I det ene af de tre Til¬ 
fælde slyngedes den ene Del af Kjedlen gjennem Husets 
Tag, den anden Del næsten gjennem Gulvet, men ingen 
Mennesker kom til Skade; i det andet omkom toogsaaredes 
to; i det tredie saaredes tre. Disse tre Tilfælde bekræfte 
fuldstændig den oven for fremsatte Anskuelse, at det Kraft- 
forraad, der i ethvert Øjeblik er tilstede i en Dampkjedel, 
som arbeider, er stort nok til at frembringe en Explosion, 
naar Kjedlen svækkes ud over en vis Grænse, og jeg vil 
derfor tillade mig at bygge videre paa denne Anskuelse i 
det følgende, idet jeg altsaa gaar ud fra, at det, hvorpaa 
det kommer an, for at en Dampkjedel kan kaldes sikker, 
er, at denne Grænse ikke naas. 
En Kjedel kan være for svag til at modstaa 
