709 
Og med Aandens Kald og Tankens Stræben 
blandes i vort øre Blodets Raab, 
Sprogets Sesterklang paa Broderlæben, 
Fælles Minder og et fælles Haab. 
Hver Gang vi os atter fylke sammen 
Under Videnskabens lyse Flag, 
Gjennem Mødets Alvor og dets Gammen 
Lyde trende Folkehjerters Slag. 
Saa velkommen da ved Sundets Bølge, 
Brødre i vort Kald og af vort Blod! 
Lad os love: vi vil trofast følge 
Med hinanden samme Maal imod! 
Lys og Luft i alle Livets Kroge! 
Og med Løgn og Dumhed ingen Fred! 
Blikket fæstet, over Døgnets Taage, 
Paa den Stjerne, som gaar aldrig ned! 
Prof. Sten knyttede til Sangen en Skaal for Gjæsterne, 
for hvilken Prof. Broch fra Christiania takkede med et 
ønske for Naturforskermødernes Udvikling og 
fremtidige Bestaaen til Held for Videnskaben og 
Landene. Medicinalraad Wistrand talte derefter for Dan¬ 
mark, og Prof. Panuin for Brødre rigerne Sverige og 
Norge. Distriktslæge Schjødt udbragte derpaa en Skaal fol¬ 
den nordiske Kvinde, og Etatsr. Prof. Jap. Steenstrup 
for Naturforskermødernes Nestor, Professor Sv. Nilsson 
fra Lund, der takkede. Derefter sang man følgende Sang 
„Den Stærkeste 
Mel.: Muser har Glæden, Druen kjær. 
Kjækt mod Naturens Aandehær, 
Nissen og Draugen, Huldren og Nøkken, 
Droge I frem gjennem Krat og Kjær 
Og raserede Mosekonens Kjøkken; 
Skræmmede Dværge 
Flygted fra Bjerge, 
Ja, selv Vulkan til Fanen maatte sværge; 
Mod drønende Miners Hammerslag, 
Der rystede Bjergets Haller en Dag, 
Han ikke kunde sig værge. 
Seierrigt endte det hele Tog; 
Troldtøiet laa og bed i Græsset, 
Aanderne maatte gaa under Aag 
Og senere trække hele Læsset: 
