710 
Malmen sig jamrer, 
Naar I den hamrer 
Ud til de hvælvede Kjedelkamre; 
Over den dybe, taagede Dal 
Hænger den smekre Jerntraad i Kval, 
Til taarnede Klipper den sig klamrer. 
Kildernes Nympher, fine, smaa, 
Grusomt paa Hjul og Steile I lægge, 
Saa kunne Kværnene buldrende gaa 
Langsmed de skummende Bække; 
Dampe og hugge, 
Syde og sukke 
Maa i den sikkre Kjedels Lukke 
Havets Aander paa Kullenes Glød, 
Og naar de banke Stød efter Stød 
Mod Stemplet, kan Hammerværket vugge. 
Stærke det er I — vise, min Tro, 
Véd paa en Prik, hvor Krystaller sig leire ; 
Vinden maa ta’e sine Syvmile-Sko, 
Om den i Løbet skulde seire —. 
Mægtige Skare, 
Du skal erfare, 
En er dog stærkere — tag Dig ivare! 
Over for ham er et Nederlag, 
■Blodigt som faa, den sikreste Sag, 
Endnu han Ingen vilde spare! 
Stolt paa sin Trone hviler han, 
Vinløv og Druer er flettet i Haaret, 
Smiler polisk over Bægerets Rand — 
Han véd, hvor let man bliver saaret. 
Se, hvor han truer, 
Moselens Druer 
Blinkende op af Pokalen skuer, 
Æsker den Seiervante til Strid. 
Aandens Beherskere — velkommen hid! 
Ak, snart skal i føle Bacchi Luer. 
Til denne Sang knyttede Prof. Hornemann en Skaal for Ung¬ 
dommen, som den, der efter hans Mening var den Stærkeste, 
og Prof. Holten en for Middagssektionerne ved Natur¬ 
forskermøderne, hvilke han trode, Betegnelsen „den Stær¬ 
keste “ nærmest tilkom, da de formaaede at tilveiebringe de 
varigste og stærkeste Venskabsforbindelser mellem Mødets Del¬ 
tagere. Direktør Sandberg fra Christiania udbragte derefter 
en Skaal for Konferensraad Ole Bang, Prof. Steen for 
Digterne og Prof. Oppermann for Mødets Bestyrelse. 
