712 
Prof. Ask fra Lund paa de svenske og norske Gjæsters 
Vegne, idet han udbragte et Leve for Møenboerne. Man 
indtog derefter i det Fri under Bøgenes Kroner en splendid Frokost, 
som var arrangeret af Møens Indvaanere med Damer, og ved hvilken 
Godseier Scavenius til Klintholm paa Komiteens Vegne bød 
Gjæsterne velkomne, idet dens Formand, Hofjægermester Tutein 
ved Sygdom var forhindret i at være tilstede. Efter at følgende 
Sang af Chr. R. var afsungen 
Mel.: Ensom og mark. — 
Frit i sin Skjenhed lefter sig af Havet 
Højmøens Klint, 
Foden i Tang og Rullesten begravet, 
Bæltet af Flint; 
Skjær som en Snemark skinner Brudekjolen, 
Bølgende Bøgen fletter hendes Haar; 
Gyldensløret Solen 
Om hende slaar. 
Nyd denne Skjønhed, I Naturens Præster, 
Trænger derind! 
Lyt og forstaa! men tro kun ei dens Mester 
Døv eller blind! 
Han, som har klædt den ranke Havets Lilje, 
Han, som har grønnet disse Skoves Hvælv, 
Han som os gav Vilje, 
Vil noget selv. 
Selvhersker var han, da han sine Loves 
Runetegn skrev, 
Stjerners og Havets og de grønne Skoves 
Tjeneste-Brev. 
Selvhersker var Han, enevældig var Han, 
Da af sit Eget os Han Frihed gav, 
Og sit Nei det har Han, 
Almagtens Stav. 
Alt, hvad vi granske, alt, hvad vi opdage, 
Alt var kun Fund, 
Smaablink af Ham, den Evige af Dage, 
Allivets Grund! 
Kom, stemmer i den Sang, som Jordens Skarer 
Slægt efter Slægt har sunget Ham til Lov! 
Bølgevrimlen svarer 
Fuglen fra Skov. 
udtalte Medicinalraad W i s t r an d fra Stockholm en hjertelig Tak 
paa de fremmede Naturforskeres Vegne, og Professor Hornemann 
