714 
Stockholm med en Skaal for Danmark, hvorefter han oplæste 
følgende Digt af —ed— (Hedberg): 
När vi färdades hit genom skog och mark, 
Öfver dal och blånande sjö, 
Så klang hän till oss en maning stark 
Från klippa och skog och ö. 
Den klappade i hvar svensk mans bröst, 
Den ljöd i hvar sommarfogels röst: 
„Tag med en helsning til Danmark!“ 
„Tag med en helsning till Örsteds land 
Till Römers och Allens jord; 
Tryck vänligt den danske mannens hand 
Från bröderna högt i nord! 
Ja, möten I äfven i färdens stund 
Den argaste lotsbåt i Öresund, 
Så helsen hjertligt till Danmark! 
På ljusets bana, på vetandets stig, 
Låt oss broderligt framåt gå, 
Och hur än fördomen väpnar sig, 
Låt oss hålla sammen ändå. 
Må gammalt groll skrika oförsynt, 
Gemensamt mål som gemensamt mynt, 
Vi äga ändå med Danmark! 
Och sen I den svenska konungabrud 
Som blomstrar i Danmarks skygd, 
Så sänden till henne i högtidsskrud 
En helsning från Sverges bygd! 
Hon såg den helt nyss i dess sommarprakt, 
Och hon skal binda med kärlekens makt 
Tillsammans Sverge och Danmark!" 
Så helsningen ljöd från dal och höjd 
På färden till Danmarks strand, 
Och vi föra den fram med hopp och fröjd 
Till Örsteds og Römers land. 
Gud skydde dess bokomkransade ö, 
Dess manliga id på land och sjö, 
Gud signe det idoga Danmark! 
Och se vi ej närsynt blott de små 
Konflikter som dagen ger, 
Men fästa vi frimodigt blicken på 
Den framtid som klarnar alt mer, 
Så skola nog fördomens töcken fly 
Och i ande och sanning en morgon gry, 
En solljus, för Sverge och Danmark! 
