— 41 — 
for de butnakkede trindøkser som betegner overgangstiden til 
yngre stenalder. For denne senere perioden har han utførlig 
utviklet de sammensatte faktorer som spiller ind og som der 
gjør en detaljert bestemmelse av nivaaene meget vanskelig. 
Hans opgaver for to nivaa-trin indenfor den yngre stenalder 
er f rem sat med det sterkeste forbehold; han avgrænser sin 
egentlige opgave til » først og fremst at søke at fastsætte, saa 
nøiagtig det for tiden lar sig gjøre, strandlinjens beliggenhet 
ved avslutningen av dette store kulturavsnit (stenalderen), 
eller hvad det er det samme, ved begyndelsen av bronse¬ 
alderen (Strandlinjens beliggenhet under Stenalderen, s. 216). 
Disse vigtige punkter, nivaaene for ældre nordisk stenalder, 
begyndelsen av yngre stenalder, og stenalderens slutning, staar 
uanfægtet av den nu paaviste landsænkning under yngre sten¬ 
alder. Desuten er det et spørsmaal for sig, som her ikke 
skal berøres, om en sænkning av Vestkysten nødvendig har 
gjort sig gjældende ogsaa i Kristiania-feltet. 
Vandstof av kvælstof. 
Ved T. G. 
»Philosophical Magazine and Journal of Science« indehol- 
der i sit junihefte 1919 et arbeide av radioaktivitetsforskeren 
Sir Ernest R u t h e r f o r d. Det heter »Collision of a 
Particles with Light Atoms«, I-IV. De resultater den frem¬ 
ragende forsker her offentliggjør har vakt stor opsigt; for i 
arbeidets del IV, som heter »An Anomalous Effect in Nitro¬ 
gene omtales endel forsøk, hvorav fremgaar at det har lykke- 
des Rutherford at sprænge kvælstof atomets kjerne slik at 
vandstofatomer fremstaar. 
Saafremt kritiske gjentagelser av forsøkene bekræfter 
dette, har man her for første gang en forvandling av et ele- 
ments (grundstofs) atomer, en transmutation, fremkaldt gjen- 
nem menneskers indgrep. 
Undersøkelser i de sidste 20 aar har vist at der er endel 
elementer, de. radioaktive, hvis atomer ikke er uforanderlige og 
