- 49 - 
sig for sygdommen og derved bragte bevisene for myggens 
betydning som smitteoverfører. 
Til trods for denne kjendskap til smittemaaten har man 
dog like til det aller sidste været helt i vildrede med hensyn 
paa sygdomsvækkeren. Yistnok var der beskrevet mange 
mikroorganismer som skulde være sygdommens aarsak, men 
ingen av disse holdt stand for en indgaaende kritik. Nu synes 
imidlertid sløret at være løftet ogsaa paa dette punkt. Det 
har nemlig lykkedes Noguchi som medlem av gulfeber- 
kommissionen i Guayaquil at inficere marsvin med blod fra 
patienter og at føre denne kunstige sygdom videre fra dyr 
til dyr ved indsprøitning av blod eller organemulsioner fra 
de av sygdommen døde dyr paa friske. Han har ogsaa kunnet 
opbevare sygdomsvækkeren i et kunstig næringsmedium i 
mange dager, faa det til at vokse i en halvflytende blanding 
av menneskeserum og agar, pode dyr med denne og opnaa 
at bibringe disse en sygdom som paa alle maater stemmer 
overens med menneskets gule feber. I disse dyrs organer 
har han kunnet paavise en liten spirochæte som i høi grad lig¬ 
ner sygdomsvækkeren av en anden sygdom som hører hjemme 
i de tempererte lande og som ogsaa fremkalder gulsot, nemlig 
den saakaldte Wei Tske sygdom. Mens denne kaldes Spiro¬ 
chæte icteroliæmorrhagiæ , kalder Noguchi sin mikrobe Lepto- 
spira icteroides. 
Sygdommen er altsaa nu gjennemutforsket forsaavidt som 
man kjender dens aarsak og dens smittemaater og vet hvor¬ 
dan man skal forebygge den eller møte en epidemi. Det staar 
imidlertid endda tilbake at finde en specifik helbredelsesmaate 
for dem som allerede har faat sygdommen. Dette maal er 
nu rykket betydelig nærmere end det var før Noguchis opda- 
gelse, idet man nu har alle chancer til at finde en behandlings¬ 
metode dersom der gives nogen. Dyreeksperimentet vil nu 
kanske løse dette problem, rimeligvis i form av en specifik 
serumbehandling. 
4 
