11 
formelige sjøslag mellern de engelske og nederlanske hvalfan- 
gerflåter. Men efter at Engelskmennene hadde litt nederlag 
i 1618 kom det til forlik, hvorved kysten med havner 
ble delt i flere zoner. Franskmenn, Tyskere, Dansker 
og Nordmenn, ja tildels også Biskayere hadde nu begynt å 
drive fangst der. 
I tiden fra 1620 til 1635 har man regnet at fra Nederlan- 
nene alene kom det minst 300 skibe og 15,000 mann aarlig 
til Spitsbergen, og nær lannets nordvestlige hjørne, ved havnen 
Smeerenburg (d. e. fett-byen) på 79° 50' n. br., vokste det op en 
sommerby, hvor der var livlig rørelse, flere hundre skibe på 
havnen, 10,000 mennesker hver sommer, hvalfangere, hånn- 
verkere, kjøbmenn, jøglere, ja tilmed fruentimmer. Handels- 
skibe kom med levnetsmidler, vin, brennevin, tobakk og alt 
annet. Der var butiker, verksteder, bakerier, drikkesjapper, 
foruten store trankokerier. 
Men da hvalen allerede efter 1640 tok sterkt av i mengde 
langs kysten, og man måtte søke den lenger til havs, forfalt 
Smeerenburg omtrent like hurtig som den var vokset op, de 
store kobberkjeler for trankokeriene og alt annet av verdi ble 
igjen ført bort, og nu er det ikke stort annet å se på den øde 
flate sletten ved Smeerenburg-fjorden enn haugene hvor tran- 
kjelene stod og noen graver. 
Efterhånnen avtok hvalen enda mer, og hvalfangsten gikk 
tilbake, intil den omtrent helt ophørte. 
Det er selvsagt at ved en så livlig fart som det i det 17. 
århundrede var på Spitsbergen måtte kjenskapet til lannet 
bli utvidet. Østkysten ble også snart mer eller mindre kjent, 
for en stor del ved de hollanske hvalfangere. 
Blant dem som her inla sig fortjeneste kan også nevnes 
den engelske hvalfanger Edge, efter hvem Edge-Island er 
opikalt. I 1617 så han i nordvest for denne ø et lann han 
kalte Wiche’s Land. Det er senere blit kalt Kong Karis Land 
og bestaar av tre små øer. 
Imidlertid var det ikke med sikkerhet slåt fast om Spits¬ 
bergen var en ø eller bare en halvø, før den nederlanske 
kaptein Cornelius Giles gjorde sin merkelige reise i 
1707. Han skal ha seilt mer enn en grad nordenom Syvøene 
uten at stanses av is, derefter flere mil østover i åpent vann, 
