Spitsbergens opdagelse. 
Av prof. dr. Fridtjof Naus en. 
Det er sansynlig at Spitsbergen først er blit funnet av 
Nordmenn, men om denne opdagelse vet vi lite. 
I de »Islanske Annaler« står det for året 1194 kort og 
godt: »Svalbar6i fundinn« (Svalbard ble funnet). 
I inledningen til Landnåmabok står det om dette lann: 
»fra Langanes på nordsiden av Islann er 4 døgrs hav til 
Svalbard nord i Havsbotten, men ett døgrs seiling er det til 
ubygdene på Grønlann (d. e. Grønlans nordlige østkyst) fra 
Kolbeins-ey (d. e. Meven Klint nord for Islann) i nord.« 
1 den såkalte Ivar Bårdsson’s Grønlans Beskrivelse (fra 
14. aarhundrede) står gjentatt det samme med den forandring 
at det er kalt to dages og to netters seilas fra Langanes til 
Svalbard i Havsbotnen. Et døgr var et halvdøgn. 
Svalbard er også omtalt i flere eventyr-sagaer fra det 
14. og 15. århundrede som et lann nord i ubygdene i Havs¬ 
botten (eller Trollebotten), og en kom dit ved å seile forbi 
Hålogaland og Finmarken og nord over Dumb’s Hav. På 
et islansk kart fra begynnelsen av det 17. århundrede ser vi 
også bl. a. Svalbard avmerket (fig. 1). 
Dette er det viktigste av hvad vi vet om de gamles 
Svalbard og dets opdagelse. 
Dette lann kan vanskelig tenkes å ha vært no 5 e annet 
enn Spitsbergen. Grønlans nordlige østkyst kan det ikke 
godt være. Denne, kalt ubygdene på Grønlann, er jo i Land- 
nåma nevnt som et fra Svalbard helt forskjellig lann, 
og dit var det bare ett døgrs seiling mot nord fra Kol- 
beins-ey, men Svalbard lå 4 døgrs seiling nord i Havsbotten. 
